Hva har du gjort?
Du lot dem dø.
Du er Romulus. Du måtte redde dem.
La sønnen min være!
Det er en til her!
Ikke ta ham bort!
Kongen er her.
Velkommen til vårt hjem.
Min sønn Akilios vil forsvare familien og byen sin.
Alle Romas barn er innkalt til krig.
- Jeg tar med meg den andre også. - Nei, Kossus er fortsatt et barn.
Kan du bruke et sverd, Kossus?
Hva er vitsen med å oppdra et barn som vil være slave?
Kossus.
Du kan bestemme over livene våre, Wiros-
-men husk hvor du kommer fra.
Du vet ingenting, gamle dame, ingen vet hvor jeg kommer fra.
I kamp viser alle menn sin sanne natur.
Feiginger blir igjen.
De modige kaster seg på fiendens jern.
Yemos er ikke her med oss i dag.
Hvis Yemos foretrekker å slå retrett og være i hytten sin-
-husk at Wiros aldri vil forlate dere.
For gudene har valgt meg blant alle mennesker-
-og velger meg nå til å legge en fryktinngytende hær for deres føtter.
Tro på meg-
-og jeg lover at dere en dag vil herske over alle folk.
Dere vil ha medynk med de ydmyke, men utslette de stolte fra jorden.
Roma! Roma! Roma!
Han plyndret saltet. Han anerkjenner ikke lenger noe hellig.
Han insisterer på å kjempe for denne byen og vil lede oss alle i døden.
Alle vil kjempe mot Tarinkri. Folket er med Wiros-
-fordi han lover seier. Jeg har ingen løfter å gi.
Gudinnen ønsket ikke dette, Yemos.
Denne byen er ikke vår skjebne.
Brenn den, ødelegg den, redd folket ditt.
Ta oss tilbake til skogen, så starter vi på nytt derfra.
- Bare du kan redde oss. - Nok.
Du er kongen vår, Yemos.
Du kom tilbake fra de dødes sump for å redde oss alle.
Men hvis du heller ikke kan gi meg håp-
-gir det ikke lenger mening å være i live.
Er det sånn latinere gifter seg? Uten gull og juveler?
- Liker du det ikke? - Jo, det gjør jeg.
Jeg ville ikke byttet det mot alt Titus' gull.
Titus hevder at han er Sancus' sønn. Hvordan vet han det?
Alle sabinernes konger er gudens barn.
Han velger dem, og han valgte også Titus.
Hvordan?
Moren hans var prestinne.
Hun fødte fire barn på sju år.
Så snart de ble født, ble de tatt med ut i skogen.
Det første døde av sult, det andre ble aldri funnet igjen-
-det tredje ble revet i filler av ulver.
Bare Titus overlevde.
Dette var tegnet på at Sancus hadde valgt ham.
Elsket du ham som du sier at du elsker meg?
Nei, jeg var bare hengiven til ham.
Lå du med ham?
Nei.
Fra meg søkte han bare trøst i ensomheten.
Du må også trøste meg.
- Du er ikke alene. - Uten broren min er jeg det.
Når han ser hvordan du forsvarte Roma, kommer han også tilbake-
-og ber om tilgivelse for at han ikke trodde på deg.
Vær hilset, lille slavekonge.
Jeg ba om å få møte broren din også. Hvorfor kom du alene?
Hva vil du, Titus? Ikke bli sint.
Jeg har kommet for å tilby deg frelse.
Dere har tre dager på å overgi dere.
Dere blir mine undersåtter, og byen deres vil tilhøre Sancus.
Men hvis dere ikke overgir dere-
-ødelegger vi Roma, og ingen av dere blir spart.
De sier du tror du er en guds sønn-
-men at du gråter av frykt mot brystet til dine prestinner.
Du er en død mann. Du gjorde en av Sancus' prestinner til slave.
Nå er det du som tar feil. Jeg skal gjøre henne til en konges hustru.
Dødelige får ikke nærme seg en jomfru viet til gud.
Du vet at Sancus' hevn blir forferdelig?
Jeg vet det.
Om tre dager-
-vil jeg utslette byen deres.
Åpner vi byportene, skåner Titus alle.
Men vi vil for alltid være slavene hans.
Åpner vi dem ikke, må vi kjempe.
Det er kongens avgjørelse-
-men jeg vil ikke gå imot deres mening.
- Har vi håp om å vinne? - Jeg ber dere ikke om å håpe, Maccus.
Jeg spør om dere, som meg, er sikre på å vinne.
Om svaret er nei, er det bedre å overgi seg umiddelbart.
Jeg vet at hvis vi kjemper med deg, vil du vinne igjen.
Jeg tror også på deg, Wiros. Vi kjemper og forblir frie.
Hva tror du?
Hvorfor ber du meg om råd, Wiros?
Den eneste som kan gi deg råd, er ikke i dette rommet.
Jeg trenger ham ikke.
Du vet også at uten Yemos er du ingenting.
Makten din avhenger av ham.
Mener noen av dere det samme som henne?
Bra.
Du har ikke lenger rett til å være en del av Romas hær. Før henne vekk.
Vi skal kjempe og vinne.
Wiros!
- Hvor er han? - Hva vil du med ham?
- Dette er din feil, heks. - Ikke klandre henne.
Gi ordren om å befri Ilia.
Jeg kan ikke, hun betvilte min autoritet foran rådet.
Slipp henne fri, ellers vil du angre!
Alt jeg gjør, gjør jeg for deg også.
Du og jeg er brødre. Alltid husk det.
Slå meg, jeg vil ikke reagere.
Snakk med folket sammen med meg.
Gi meg din tillit, og jeg skal gi deg seier.
Men gjør du noe mot denne byen, blir jeg din fiende.
Jeg kan ikke stole på en mann jeg ikke kjenner.
Nå er det opp til meg.
Nå vet jeg hva jeg skal gjøre!
Fortell meg om sønnen min.
Jeg møtte ham ikke. Nå er den andre den eneste kongen.
Du sa at Yemos var en mektig kriger.
Men han har ikke lenger makt i Roma.
Synes du synd på ham?
Kanskje ditt fravær har svekket ham.
Han er ikke sterk nok til å leve uten moren sin.
Hva trenger jeg deg til?
Jeg er din.
Du bestemmer hva du trenger meg til.
Du må ikke hate meg.
Jeg elsker broren min, men han har ikke noe mot i øynene akkurat nå.
Du har bestemt deg. Hvorfor vil du snakke med meg?
Jeg vil redde Roma.
Og det vil du også.
Men vi kom ikke til Roma for å se kvinner og barn havne i lenker.
- Jeg vil be gudene om å gi oss hell. - Jeg vil ikke ha bønner.
I morgen, foran folket vårt-
-skal du si at dødelige ikke kan betvile en guds ord-
-og du vil be om min tilgivelse.
Yemos har rett.
Du vet ikke lenger hva du sier, eller hvem du er.
Jeg vet ikke om det Ersilia sier, er sant.
Om gudene har valgt meg til å lede, eller om jeg er av guddommelig ætt.
Men om du tviler på min ledelse, vet jeg at andre også vil tvile.
Og et folk som må kjempe har ikke råd til å tvile.
Vil du at de skal tro at du er en gud, Wiros?
De må tro det, ja.
Du er ingen gud.
Hvis jeg ikke er det, er byen død.
Du bestemmer hva du vil tro.
Hvor mye tid ga du dem?
Tre dager. For lenge for en så enkel avgjørelse.
La meg gå inn i byen og snakke med Yemos.
Jeg skal fortelle ham om deg.
Jeg vil si at du vil ta vare på folket hans.
Du har allerede blitt villedet. Han leder ikke lenger noe.
Selv om det er tilfellet-
-la meg minne ham på hvem han er...
...hvor han kommer fra og hva han kan gjøre for folket sitt.
- Elsker du ham så høyt? - Han er sønnen min.
Jeg skal la deg dra til ham.
Du drar i morgen.
Snu deg.
Fortell meg igjen at du er min.
Jeg er din.
Si det og se meg i øynene.
Jeg er din.
Ikke la ham lede oss i døden.
Redd folket ditt, Yemos.
Wiros.
Jeg var respektløs foran soldatene dine.
Jeg tvilte på deg og dine ord. For dette ber jeg om tilgivelse-
-fra alle dere, byen og deg, Yemos.
For du og Wiros er en gave som vi alle har fått ovenfra.
Fordi dere selv er guder på jorden.
Jeg tvilte på dere-
-men nå vet jeg at bare dere to sammen er byens styrke.
Denne kvinnens gest er et eksempel for dere alle.
Hun tvilte på meg, og nå skammer hun seg.
Dere vil også skamme dere når dere tviler, og dere vil huske hennes ord.
Ilia, se på folket ditt.
Ta tilbake sverdet ditt og hev det sammen med mitt!
Yemos, hør på Ilias ord.
Du og jeg er sterkere enn gudene.
Kom tilbake og hev sverdet ditt mot fiendene våre.
Med sverdene etterlater vi minner om sånn grusomhet i hjertene deres-
-at deres barns barn vil skjelve når de hører Romas navn!
- Roma! - Roma!
Roma! Roma! Roma!
Roma!
Hvorfor nektet du hans fredsgest?
Å tro at man er sterkere enn gudene gir ingen fred.
Tvang han deg til å holde den talen?
Jeg snakket for deg, Yemos, ikke for ham.
Jeg snakket for å føre dere sammen igjen, sterke og forente.
Jeg tilber gudene, og jeg elsker folket mitt.
Han tilber seg selv og elsker makt.
Det er ingenting igjen som forener oss.
Hva vil du gjøre?
La oss gå tilbake til skogen, og gudinnen vil vise oss veien.
Du har vrangforestillinger, Yemos.
Vi valgte vår vei da dere grunnla Roma.
Vi har ikke noe annet.
Wiros vil ikke gi opp.
I morgen gifter han seg med Ersilia. Vet du hva det betyr?
Hvorfor svikte det vi har drømt om?
Ilia...
Stopp!
Hvorfor forlot du kongens hjem?
Hvorfor sitte på en trone når folket har valgt en annen konge?
Er det folket som velger konger?
Wiros har slaveblod i årene-
-men du har mitt blod, blodet til Numitor og Proca.
Selv om folket har glemt det, må du alltid huske det.
Måtte gudene velsigne deg, Silvia.
Min glede over å se deg overgås bare av din sønns.
Jeg er bare her fordi Titus lot meg komme.
Jeg sa jeg skulle overtale dere til å overgi dere.
Du vet at vi aldri vil overgi oss. Snart vil faren din bli hevnet.
Snakker du fortsatt om hevn?
Amulius er død-
-og smerten er fortsatt inni meg, hel.
Du har kanskje gitt opp hevnen, men vi gir ikke opp vår frihet.
Du visste ikke engang hva en fri mann var før du møtte sønnen min.
Men nå har jeg lært-
-at denne byen er like mye min som hans, vi grunnla den sammen.
Forsvar den alene, da. Dø med de som vil dø!
Er det det du vil ha? Liv?
For meg kan du dra i kveld.
Titus gir deg også halskjeder og øredobber-
-som han gir moren din.
Hvorfor lar du ham snakke sånn til deg?
Det er tomme ord, mor.
De sårer meg ikke.
De vil føre deg i døden om du ikke gjør noe.
Jeg bryr meg ikke om livet mitt, mor.
Jeg bryr meg heller ikke om blodet mitt, eller om Numitor eller Procas.
Jeg er her fordi en gudinne valgte meg.
Og jeg skal gjøre det gudinnen ber meg om.
Hva er galt?
Hvor lenge er det til daggry?
Om du frykter gudenes straff, er det bare å stoppe nå.
Det er ikke gudene som holder meg våken, men frykten for å være alene.
Du vil aldri være alene.
Fra i dag og til døden, hvor enn Wiros er, vil Ersilia være.
Da jeg vandret gjennom de mørke sumpene-
-fortsatt i live, men tynget av en dødens søvn...
...sendte gudinnen meg syner.
Jeg så likene av menn og kvinner som lå på Romas land.
Jeg så Wiros på bakken. Og jeg så på ham og gråt.
Så kom hun fra elven til meg.
Hunnulven sa til meg:
"Det var du som drepte ham!"
Jeg håpet at det var deliriet til en døende mann-
-og jeg snakket aldri med noen om det.
Men i dag vet jeg at jeg tok feil.
For å redde folket vårt...
...må Wiros dø.
- Så dere ham? - Vi har ikke sett ham.
Jeg prøvde å overbevise ham, men uten hell.
Lykke og ære.
Lykke og ære!
Jeg vil ikke svikte folket mitt.
Kom hit, omfavn meg.
Jeg visste at du ville forstå.
Jeg lar ikke mitt folk dø for å følge en slave.
Hvis du tror du er en gud, bevis det.
Hva gjør du, bror?
Jeg vil ikke heve sverdet mitt mot deg.
Da vil du dø uten engang å forsvare deg.
Stopp!
Dette kan ikke være vår skjebne.
Skjebnen vil bestemme hvem av oss som får leve.
Stopp!
Dra!
Vi er ikke guder, verken du eller jeg.
Hva har du gjort?
Hva har du gjort?!
Ikke slipp noen inn.
Fortell meg hvem jeg er. Du sa at du kjente historien min.
Nå må jeg vite det.
Jeg må finne ut om jeg fortjener å være her.
Vi fant deg i skogen, du var liten.
Knapt mer enn en valp, du var naken og skitten.
Du spiste som en hund, bet inn i kjøttet fra åtsel.
Hvis noen kom nær deg, klorte og bet du.
De fanget deg med et nett.
De hadde på deg lenker, i kulden.
De slo deg for å knekke deg-
-og til slutt ble du knekt.
Du vokste opp så lydig-
-at du aldri så noen i øynene.
Du overlevde vold og misbruk.
Du var en slave, uten familie og uten en fremtid.
Du ble konge.
Du er en mann, den sterkeste av menn, sies det.
For å redde Roma er ikke den sterkeste av menn nok.
Og sannheten er heller ikke nok.
Dette er ikke slutten.
En mann er død.
For noen av dere er dette en kilde til sinne.
For andre er Yemos' død bare frykt og fortvilelse.
Det er hat, det er mistillit.
Døden er i hjertene våre.
Men om vi hadde en ørns vinger-
-kunne vi fly over hjemmene våre og se...
...at vi ikke er alene.
Vi er en flokk.
Vi er et folk.
Så reis dere på deres vinger-
-og se på alt vi bygget da vi ble forent.
Da vil dere føle at byen ikke bare tilhører én mann, men dere alle.
Yemos er død, men det er ikke slutten på alt.
Hør på meg, mine venner, og hev våpnene deres!
Ikke av sinne, ikke av hevn-
-men fordi vi er sterkere enn smerte, og sterkere enn døden.
Fordi vi er Roma!
Jeg har bestemt meg.
Åpne portene.
Tekst: Kay Morten Magelie Iyuno