Mit tettél?
Hagytad meghalni őket.
Te vagy Romulus.
Meg kellett volna mentened őket.
ROMULUS 2. ÉVAD 7. RÉSZ
Segítség!
Hagyjátok békén a fiamat!
Mit műveltek?
Ne vigyétek el a gyerekeinket, kérlek!
Itt is van egy!
Ne vigyétek el!
Itt van a király!
Köszöntünk otthonunkban.
A fiam, Akilios megvédi majd a családját és a várost.
Róma minden gyermekét csatába szólítjuk.
- A másikat is magammal viszem. - Kérlek, ne! Kossus még gyerek!
Értesz a karforgatáshoz, Kossus?
Minek felnevelni egy gyereket, ha rabszolga lesz belőle?
Kossus!
Az életünk felett dönthetsz, Wiros,
de ne feledd, honnan jöttél!
Nem tudsz te semmit, öregasszony.
Senki sem tudja, honnan jöttem.
A csatában
minden férfi természete megmutatkozik.
A gyávák hátramaradnak,
a bátrak ellenségük kardja elé vetik magukat.
Yemos
nincs itt velünk ma.
Ha Yemos inkább visszavonulót fúj, és a kunyhójában marad is,
ne feledjétek, hogy Wiros sosem hagy cserben titeket,
mert az istenek mind közül engem választottak,
és most a világ legfélelmesebb seregét kell összeverbuválnom!
Higgyetek bennem,
és ígérem, egy nap leigázzátok majd az összes népet.
Az alázatosakat nem bántjátok, de a kevélyeknek nem irgalmaztok!
Róma! Róma! Róma!
Elkobozta a sót.
Számára már semmi sem szent.
Harcolni akar a városért, és mindnyájunkat a pusztulásba visz.
Mindenki harcolni akar, Tarinkri.
A nép Wiros pártjára állt,
mert győzelmet ígér nekik.
Én nem tudok mit ígérni.
Az istennő nem ezt akarta, Yemos.
Nem ez a város a mi sorsunk.
Gyújtsd fel!
Pusztítsd el! Mentsd meg a népet!
Vigyél vissza minket az erdőbe!
Ott majd újrakezdünk mindent.
- Csakis te menthetsz meg minket. - Elég ebből!
Te vagy a királyunk, Yemos.
Visszatértél a holtak mocsarából, hogy megments minket,
de ha te sem tudsz reményt adni nekem,
akkor
többé nincs értelme az életemnek.
Így házasodnak a latinok?
Arany és ékszerek nélkül?
Nem tetszik?
De igen.
Nem adnám Titus minden aranyáért sem.
Titus azt mondja, ő Sancus fia.
Honnan tudja?
Minden szabin király Isten gyermeke.
Ő választja ki őket.
Titust is ő választotta ki.
Hogyan?
Az anyja papnő volt.
Hét év alatt négy gyermeknek adott életet.
A születésük után
az erdőbe vitték őket.
Az első éhen halt,
a másodikat sosem találták meg,
a harmadikat farkasok tépték szét.
Egyedül Titus élte túl.
Az volt a bizonyság arra, hogy Sancus őt választotta ki.
Őt is úgy szeretted, ahogy állítólag engem szeretsz?
Nem.
Őt csak odaadóan szolgáltam.
Háltál vele?
Nem.
Nálam csak vigaszt keresett
a magányára.
Engem is vigasztalnod kell majd.
Te nem vagy magányos.
A fivérem nélkül az vagyok.
Ha látja, hogy megvédted Rómát, ő is visszatér majd.
Esdekelni fog, hogy bocsáss meg neki azért, mert nem hitt neked.
Üdvözöllek,
rabszolga-királyocska!
Azt kértem, hogy fivéred is jöjjön.
Miért egymagad jöttél?
Mit akarsz, Titus?
Ne légy mérges!
Meghagyom az életeteket.
Három napotok van, hogy megadjátok magatokat.
Az alattvalóim lesztek,
és a városotok Sancusé lesz.
De ha nem adjátok meg magatokat,
porig romboljuk Rómát, és senkit sem kímélünk.
Azt mondják, egy isten fiának képzeled magad,
mégis bőgve, félve csüngsz papnőid emlőin.
Halott ember vagy.
Rabszolgává tette Sancus papnőjét.
Tévedsz.
Egy király asszonyává teszem őt.
Egy halandó a közelébe sem mehet egy istennek szánt szűznek.
Ugye tudod, hogy Sancus bosszúja rettenetes lesz?
Tudom.
Három nap.
Utána porig rombolom a városodat.
Ha kitárjuk a város kapuját, Titus mindenkit életben hagy,
de mind a szolgái leszünk.
Ha nem nyitjuk ki a kaput, harcolnunk kell.
A döntést a király hozza meg,
de nem döntök az akaratotok ellen.
Van remény a győzelemre?
Nem arra kérlek, hogy reménykedjetek, Maccus.
Azt kérdem, ti is biztosak vagytok-e a győzelemben, mint én.
Ha a válasz nemleges,
jobb, ha máris megadjuk magunkat.
Tudom, hogy ha veled harcolunk, újra győzni fogsz.
Én is hiszek benned, Wiros!
Harcoljunk, és szabadon élhetünk tovább.
Te mit gondolsz?
Miért tőlem kérsz tanácsot, Wiros?
Az egyetlen, aki neked tanácsot adhat, nincs itt.
Rá nincs szükségem.
Te is tudod, hogy Yemos nélkül senki sem vagy.
A hatalmad tőle függ.
Van még valaki, aki így gondolja?
Helyes.
Többé nincs jogod a római seregben harcolni.
Vigyétek!
Harcolni fogunk,
és győzni fogunk.
Wiros!
- Hol van? - Mit akarsz tőle?
- Erről te tehetsz, boszorkány! - Ne őt okold!
Add parancsba, hogy engedjék el Iliát!
Nem tehetem. Kétségbe vonta a tekintélyemet a Tanács előtt.
Engedd el, vagy megbánod!
Mindent, amit teszek, érted is teszem.
Te és én fivérek vagyunk.
Ezt soha ne feledd!
Üss csak meg!
Nem ütök vissza.
Gyere, beszéljünk a néppel.
Biztosíts bizalmadról, és győzelmet kapsz tőlem.
De ha bármit teszel a város ellen,
az ellenséged leszek.
Nem bízhatok egy olyan emberben, akit nem ismerek.
Ezúttal rajtam múlik.
Ezúttal én tudom, mi a helyes!
Mesélj a fiamról!
Nem találkoztam vele.
Most a másik az egyedüli király.
Azt mondtad, Yemos félelmetes harcos,
de többé nincs hatalma Rómában.
Szánod őt?
Talán a hiányod meggyengítette.
Gyenge már ahhoz, hogy az anyja nélkül éljen.
Mi hasznodat veszem még?
A tiéd vagyok.
Te döntöd el, mi hasznomat veszed.
Nem szabad gyűlölnöd engem.
Szeretem a fivéremet,
de most nincs bátorság a szemében.
Már döntöttél.
Miről akarsz beszélni velem?
Meg akarom menteni Rómát,
és tudom, te is azt akarod.
De nem azért alapítottuk Rómát, hogy megérjük azt,
amikor a nőket és a gyerekeket láncra verve hurcolják el.
Imádkozni fogok az istenekhez szerencséért.
Nem ima kell nekem.
Holnap kiállsz az emberek elé és elmondod,
hogy halandó nem kételkedhet egy isten szavaiban,
és a bocsánatomért esedezel.
Yemosnak igaza van.
Már azt sem tudod, mit beszélsz, vagy hogy ki vagy.
Nem tudom, igaz-e, amit Ersilia mond,
hogy az istenek választottak-e ki, vagy az ő sarjuk vagyok-e,
de ha kételkedsz a parancsomban,
a többiek is kételkedni fognak benne,
és egy nép, amely harcolni kényszerül, nem engedheti meg magának a kételyt.
Azt akarod, hogy azt higgyék, isten vagy, Wiros?
Igen, ezt kell hinniük.
Te nem vagy isten.
Ha nem vagyok az,
akkor a város elpusztul.
Döntsd el, mit akarsz hinni!
Mennyi időt adtál nekik?
Három napot.
Túl sok egy ilyen egyszerű döntéshez.
Hadd menjek el a városba,
és beszélek Yemosszal.
Mesélek neki rólad.
Elmondom, hogy gondoskodni fogsz a népéről.
Már megint téveszmék gyötörnek.
Ő már senkinek sem parancsol.
Még ha így is van,
hadd emlékeztessem arra, hogy ki is ő, kinek a sarja,
és mennyi mindent tehet a népéért még most is.
Ennyire szereted őt?
Ő a fiam.
Elmehetsz hozzá.
Holnap indulsz.
Fordulj meg!
Mondd újra, hogy az enyém vagy!
A tiéd vagyok.
A szemembe nézz, úgy mondd!
A tiéd vagyok.
Ne engedd, hogy a halálba vigyen minket!
Mentsd meg a népedet, Yemos!
Wiros!
Tiszteletlen voltam veled a katonáid jelenlétében.
Kételkedtem benned és szavaidban,
így bocsánatért esedezem
mindnyájatoktól, a várostól,
és tőled, Yemos,
mert te és Wiros ajándék vagytok, amiket az égiektől kaptunk.
Mert ti vagytok a földi istenek.
Kételkedtem benned.
De már tudom, hogy csak ti ketten együtt tehetitek erőssé ezt a várost.
Ennek a nőnek a gesztusa legyen példa mindnyájatok számára!
Kételkedett bennem, és most szégyenkezik,
ahogy ti is szégyenkezni fogtok, ha kételkedtek,
és nem feleditek el szavait.
Ilia,
tekints népedre!
Most vedd vissza kardod, és vond ki az enyémmel együtt!
Yemos!
Fogadd meg Ilia szavait!
Mi ketten erősebben vagyunk az isteneknél.
Térj vissza, és vond ki kardodat ellenségeink előtt!
E kardok oly szörnyű emléket vésnek majd szívükbe,
hogy még az unokáik is reszketni kezdenek majd Róma neve hallatán!
Róma! Róma! Róma!
Miért utasítottad vissza a békejobbot?
Attól, hogy erősebbnek hiszed magad az isteneknél, még nem lesz béke.
Kényszerített arra, hogy ezt mondd?
Miattad mondtam ezt, Yemos, nem az ő kedvéért.
Hogy újra együtt lehessetek erősen, egységben.
Én tisztelem az isteneket és szeretem a népemet.
Ő saját magát isteníti, és a hatalomba szerelmes.
Nincs már semmi, ami egységbe kovácsolna minket.
Mit akarsz tenni?
Menjünk vissza az erdőbe,
és az istennő majd utat mutat nekünk.
Téveszmék gyötörnek.
Kiválasztottuk az utat, amikor megalapítottátok Rómát.
Egyebünk nincsen.
Wiros nem tágít.
Holnap feleségül veszi Ersiliát. Tudod, mit jelent ez?
Miért árulod el az álmainkat?
Ilia!
Megálljatok!
Miért hagytad el királyi otthonodat?
Mi értelme a trónon ülni, ha a nép másik királyt választott?
A nép választ királyt?
Wiros ereiben rabszolgavér csörgedez,
a te ereidben viszont az enyém, Numitor és Proca vére.
Ha a nép el is feledkezett erről, neked sosem szabad elfeledned ezt.
Áldjanak meg az istenek, Silvia!
Örülök neked, de annak még inkább, hogy a fiadat láthatom.
Csak azért vagyok itt, mert Titus elengedett.
Azt mondtam neki, meggyőzlek arról, hogy hódoljatok be.
Tudod, hogy soha nem hódolunk be.
Nemsokára bosszút állunk apádért.
Még mindig bosszúról beszélsz?
Amulius halott,
és engem még most is mardos a fájdalom.
Te talán letettél a bosszúról, de mi nem mondunk le a szabadságról.
Azt sem tudtad, milyen szabad embernek lenni, míg nem találkoztál a fiammal.
De most, hogy már tudom,
ez a város épp annyira az enyém is, mint az övé.
Együtt alapítottuk.
Akkor védd meg egymagad! Halj meg azokkal, kik halni akarnak!
Ezt akarod?
Élni?
Felőlem akár már ma elmehetsz.
Titus ad majd nyakláncot és fülbevalót neked is,
mint az anyádnak.
Miért hagyod, hogy így beszéljen veled?
Ezek csak üres szavak, anyám.
Nem tudnak megsebezni.
A vesztedet okozzák majd, ha nem teszel valamit.
Nem érdekel az életem, anyám.
Nem érdekel a vérem,
sem Numitor vagy Proca vére.
Azért vagyok itt, mert az istennő engem választott ki,
és én megteszem azt, amire kér.
Mi bánt?
Mennyi idő van még pirkadatig?
Ha félsz az istenek büntetésétől, meggondolhatod magad.
Nem az istenek nem hagynak aludni,
hanem az egyedülléttől való félelem.
Sosem leszel egyedül.
Mától fogva, míg csak élsz, ahol Wiros van, ott lesz Ersilia is.
Amikor a sötét ingoványban bolyongtam,
élve, de a halálos álom terhével a vállamon,
az istennő látomásokat küldött nekem.
Férfiak és nők hulláit láttam heverni Róma földjén.
Láttam Wirost a földön.
E látványtól sírva fakadtam.
Aztán a folyóból kijött hozzám...
a Nőstényfarkas,
és így szólt:
"Te ölted meg őt!"
Reméltem, hogy ez egy haldokló hagymázas látomása csupán,
és soha senkinek nem beszéltem róla.
De már tudom, hogy tévedtem.
Ahhoz, hogy népünk megmenekülhessen,
Wirosnak meg kell halnia.
Láttátok őt?
Még nem.
Próbáltam meggyőzni, de nem jártam sikerrel.
Boldogságot és dicsőséget!
Nem hagyom cserben a népemet.
Jöjj,
ölelj meg!
Tudtam, hogy megérted majd.
Nem hagyom, hogy a népem meghaljon egy rabszolga miatt.
Ha valóban azt hiszed, isten vagy, bizonyítsd be!
Mit művelsz, Yemos?
Nem emelek kardot rád.
Akkor védekezés nélkül halsz meg.
Elég!
Ez nem lehet a végzetünk.
A végzet majd eldönti, melyikünk lesz a túlélő!
- Hagyjátok abba! - Menj innen!
Menj innen!
Nem vagyunk istenek.
Sem te, sem én.
Mit tettél?
Mit tettél?!
Nem enged be senkit.
Mondd meg, ki vagyok én!
Azt mondtad, ismered a históriámat.
Most már tudnom kell.
Tudnom kell, érdemes vagyok-e arra, hogy itt legyek.
Az erdőben találtunk téged.
Pici voltál,
alig több egy kölyöknél.
Csupasz voltál és szutykos.
Úgy zabáltál, mint egy kutya.
Nem vetetted meg a döghúst sem.
Ha valaki a közeledbe ment,
karmoltál és haraptál.
Hálóval fogtak be.
Láncra verve tartottak téged odakint, a fagyban.
Vertek, hogy megtörjenek,
és végül meg is törtél.
Így nőttél fel.
Engedelmes voltál.
Senkinek sem néztél a szemébe.
Túlélted az erőszakot és a verést.
Rabszolga voltál.
Nem volt se családod,
se jövőd.
Király lett belőled.
Férfi vagy, a legerősebb a férfiak közt, azt mondják.
Ahhoz, hogy megmentsem Rómát,
nem elég, hogy én vagyok a legerősebb mind között,
és az igazság is kevés hozzá.
Ez még nem a vég.
Meghalt egy ember.
Van, akiben ez haragot szül,
másokban Yemos halála csupán félelmet és kétségbeesést kelt.
Gyűlölet,
bizalmatlanság
és halál lakozik szívünkben.
De ha szárnyunk lenne, mint a sasnak,
otthonaink fölé szállhatnánk és láthatnánk,
hogy nem vagyunk egyedül.
Sokan vagyunk.
Mi vagyunk a nép.
Szárnyaljunk hát fel a magasba,
és nézzünk meg mindent, amit akkor építettünk, amikor egységben voltunk.
És akkor majd rádöbbennünk arra,
hogy ez a város nem egyetlen emberé, hanem mindannyiunké.
Yemos halott,
de nincs vége mindennek!
Hallgassatok rám, barátaim,
és ragadjatok fegyvert!
Ne haragtól vagy bosszútól fűtve,
hanem mert erősebbek vagyunk a fájdalomnál és a halálnál is!
Mert mi vagyunk Róma!
Meghoztam a döntést.
Nyissátok ki a kaput!
Magyar szöveg: Olajos Ákos Iyuno