Mitä sinä teit?
Annoit heidän kuolla.
Olet Romulus.
Sinun piti pelastaa heidät.
Jätä poikani rauhaan!
Tuolla on toinen!
Älkää viekö häntä pois!
Kuningas on täällä!
Tervetuloa kotiimme.
Poikani Akilios puolustaa perhettään ja kaupunkiaan.
Kaikki Rooman lapset kutsutaan sotaan.
Otan toisenkin mukaani. - Ei. Kossus on vasta lapsi.
Osaatko käyttää miekkaa, Kossus?
Mitä hyötyä on kasvattaa lapsi orjaksi?
Kossus!
Voit päättää elämästämme, Wiros, -
mutta muista mistä olet kotoisin.
Et tiedä mitään, eukko. Kukaan ei tiedä, mistä olen kotoisin.
Taistelussa jokainen mies näyttää luonteensa.
Pelkurit jäävät taustalle.
Urheat heittäytyvät vihollisen miekkaa päin.
Yemos ei ole tänään kanssamme.
Jos Yemos haluaa peräytyä ja pysyä majassaan, -
muistakaa ettei Wiros koskaan hylkää teitä, -
koska jumalat ovat valinneet minut.
Nyt he päättivät valita minut antamaan eteenne pelottavan armeijan.
Uskokaa minuun, -
ja minä lupaan että hallitsette vielä kaikkia kansoja.
Teidän pitää sääliä nöyriä -
ja pyyhkäistä ylpeät maan kamaralta!
Rooma! Rooma! Rooma!
Hän ryösti suolan. Hän ei tunnista mitään pyhää.
Hän haluaa taistella kaupungin puolesta -
ja johdattaa meidät kuolemaan.
Kaikki haluavat taistella Tarinkria vastaan. He kannattavat Wirosta, -
koska hän lupaa voittoa. Minä en lupaa mitään.
Jumalatar ei halunnut tätä, Yemos.
Tämä kaupunki ei ole kohtalomme.
Polta se. Tuhoa se ja pelasta kansasi.
Vie meidät takaisin metsään. Aloitamme alusta siellä.
Vain sinä voit pelastaa meidät. - Riittää!
Sinä olet kuninkaamme, Yemos.
Sinä palasit kuoleman soilta pelastamaan meidät kaikki.
Jos sinäkään et voi antaa minulle toivoa, -
elämisessä ei ole mitään järkeä.
Näinkö latinalaiset menevät naimisiin?
Ilman kultaa ja jalokiviä?
Etkö pidä siitä? - Pidän minä.
En vaihtaisi sitä kaikkeen Titusin kultaan.
Titus sanoo olevansa Sancusin poika. Mistä hän tietää?
Kaikki sabiinien kuninkaat ovat Jumalan lapsia.
Hän valitsee heidät. Hän valitsi Titusinkin.
Miten?
Hänen äitinsä oli papitar.
Seitsemän vuoden aikana hän synnytti neljä lasta.
Kun he syntyivät, -
heidät vietiin metsään.
Ensimmäinen kuoli nälkään. Toista ei löydetty.
Kolmannen sudet repivät kappaleiksi.
Vain Titus jäi eloon.
Se oli merkki, että Sancus oli valinnut hänet.
Rakastitko häntä, kuten sanot rakastavasi minua?
En. Olin vain omistautunut hänelle.
Makasitko hänen kanssaan?
En.
Hän etsi minulta vain lohtua yksinäisyyteen.
Sinun täytyy lohduttaa minuakin.
Et ole yksin.
Ilman veljeäni olen yksin.
Kun hän näkee, miten puolustit Roomaa, hän palaa.
Sitten hän pyytää anteeksi, ettei uskonut sinuun.
Tervehdys, pikku orjakuningas.
Pyysin tapaamista myös veljesi kanssa. Miksi tulit yksin?
Mitä haluat, Titus? Älä suutu.
Tulin tarjoamaan sinulle pelastusta.
Teillä on kolme päivää aikaa antautua.
Olette alamaisiani ja kaupunkinne kuuluu Sancusille.
Jos ette antaudu, -
me tuhoamme Rooman, eikä kukaan pelastu.
He sanovat, että uskot olevasi Jumalan poika, -
mutta huudat pelosta ja takerrut papittariesi povelle.
Olet kuollut mies. Orjuutit Sancusin papittaren.
Siinä olet väärässä. Teen hänestä kuninkaan vaimon.
Kuolevainen ei voi päästä Jumalalle pyhitetyn neitsyen lähelle.
Tiedätkö, että Sancusin kosto on hirmuinen?
Tiedän.
Kolme päivää, -
kunnes tuhoan kaupunkinne.
Jos avaamme kaupungin portit, Titus säästää kaikkien hengen.
Jäämme kuitenkin hänen orjikseen.
Jos emme avaa, meidän pitää taistella.
Kuningas tekee päätöksen, -
mutta en päätä teidän mielipidettänne vastaan.
Onko meillä toivoa voitosta? - En pyydä toivomaan, Maccus.
Kysyn, oletteko yhtä varmoja voitosta kuin minä.
Jos vastaus on ei, on parempi antautua heti.
Tiedän, että jos taistelemme kanssasi, voitat jälleen.
Minäkin uskon sinuun, Wiros. Me taistelemme ja pysymme vapaina.
Mitä mieltä olet?
Miksi kysyt neuvoa minulta, Wiros?
Ainoa, joka voi neuvoa, ei ole paikalla.
En tarvitse häntä.
Tiedät, että ilman Yemosta et ole mitään.
Valtasi on hänestä riippuvainen.
Uskotteko tekin samoin?
Hyvä.
Sinulla ei ole oikeutta olla Rooman armeijassa. Viekää hänet pois.
Me taistelemme ja voitamme.
Wiros!
Missä hän on? - Mitä haluat hänestä?
Se on sinun syysi, noita. - Älä syytä häntä.
Käske vapauttaa Ilia.
En voi. Hän kyseenalaisti auktoriteettini neuvostossa.
Vapauta hänet, tai saat katua!
Mitä minä teen, teen sinullekin.
Sinä ja minä olemme veljiä. Muista se aina.
Lyö minua. En reagoi.
Puhu ihmisille kansssani.
Anna luottamuksesi, ja annan sinulle voiton.
Jos teet jotain kaupunkia vastaan, olen vihollisesi.
En voi luottaa mieheen, jota en tunne.
Nyt kaikki on minusta kiinni.
Nyt tiedän, mikä on oikein!
Kerro pojastani.
En tavannut häntä. Nyt toinen on ainoa kuningas.
Sanoit, että Yemos on mahtava soturi, -
mutta hänellä ei ole enää valtaa Roomassa.
Säälitkö häntä?
Ehkä poissaolosi on heikentänyt häntä.
Hän ei ole kyllin vahva elämään ilman äitiään.
Mihin tarvitsen sinua?
Olen sinun.
Sinä päätät, mihin tarvitset minua.
Älä vihaa minua.
Rakastan veljeäni, -
mutta hänen silmissään ei ole enää rohkeutta.
Olet tehnyt päätöksesi. Miksi haluat puhua minulle?
Haluan pelastaa Rooman.
Tiedän, että sinäkin haluat, -
mutta emme perustaneet Roomaa nähdäksemme, -
että naiset ja lapset viedään kahlittuina pois.
Rukoilen jumalilta onnea meille. - En halua rukouksia.
Huomenna, kansamme edessä sanot, -
etteivät kuolevaiset voi kyseenalaistaa Jumalan sanaa.
Ja rukoilet anteeksiantoani.
Yemos on oikeassa.
Et enää tiedä, mitä sanot, tai edes kuka olet.
En tiedä, puhuuko Ersilia totta, -
ovatko jumalat valinneet minut tai olenko jumalten sukua, -
mutta jos epäilet valtaani, -
tiedän että muutkin epäilevät.
Taistelevien ihmisten mielissä ei saa olla epäilyksiä.
Haluatko, että he uskovat sinut jumalaksi, Wiros?
Heidän täytyy uskoa se, kyllä.
Et sinä ole Jumala.
Jos en ole, kaupunki on mennyttä.
Sinä päätät, mitä haluat uskoa.
Paljonko aikaa annoit?
Kolme päivää. Liikaa näin helpolle päätökselle.
Päästä minut kaupunkiin puhumaan Yemosille.
Kerron hänelle sinusta.
Sanon, että pidät huolen hänen kansastaan.
Sinua on huijattu jo kerran. Hän ei päätä mistään enää.
Vaikka olisi niin, -
anna minun muistuttaa häntä, kuka hän on -
ja mistä suvusta hän tulee ja mitä hän voi tehdä kansansa hyväksi.
Rakastatko häntä niin paljon? - Hän on poikani.
Päästän sinut hänen luokseen.
Lähdet huomenna.
Käänny.
Kerro minulle vielä, että olet minun.
Olen sinun.
Kerro minulle. Katso silmiini.
Olen sinun.
Älä anna hänen johdattaa meitä kuolemaan.
Pelasta kansasi, Yemos.
Wiros.
Uhmasin sinua sotilaidesi edessä.
Epäilin sinua ja sanojasi. Pyydän sitä anteeksi -
teiltä kaikilta, kaupungilta ja sinulta myös, Yemos.
Sinä ja Wiros olette lahja, jonka saimme taivaasta.
Te itse olette jumalia maan päällä.
Epäilin sinua, -
mutta nyt tiedän, että vain te kaksi yhdessä -
olette tämän kaupungin voima.
Tämän naisen ele on esimerkki teille kaikille.
Hän epäili minua ja häpeää nyt, -
kuten tekin häpeätte, kun epäilette. Muistakaa hänen sanansa.
Ilia, katso kansaasi.
Ota miekkasi takaisin ja nosta se yhdessä kanssani!
Yemos, kunntele Ilian sanoja.
Sinä ja minä olemme vahvempia kuin jumalat.
Palaa ja nosta miekkasi vihollisiamme vastaan!
Näillä miekoilla me jätämme kauhun heidän sydämiinsä,
jotta heidän lapsensakin vapisevat kuullessaan Rooman nimen!
Rooma! - Rooma!
Rooma! Rooma! Rooma!
Rooma!
Miksi kieltäydyit hänen rauhantarjouksestaan?
Jos uskot olevasi jumalia voimakkaampi, et tuo rauhaa.
Pakottiko hän sinut pitämään puheen?
Puhuin sinulle, Yemos, en hänelle.
Puhuin tuodakseni teidät yhteen, vahvoina ja yhtenäisinä.
Minä palvjon jumalia ja rakastan kansaani.
Hän palvoo itseään ja rakastaa valtaa.
Mikään ei yhdistä meitä enää.
Mitä haluat tehdä?
Palataan metsään. Jumalatar näyttää meille tien.
Olet sekaisin, Yemos.
Me valitsimme polkumme, kun perustit Rooman.
Meillä ei ole muuta.
Wiros ei luovuta.
Huomenna hän nai Ersilian. Tiedätkö, mitä se tarkoittaa?
Miksi petät sen, mistä haaveilimme?
Ilia.
Seis!
Miksi lähdit kuninkaan kotoa?
Mitä järkeä on istua valtaistuimella, kun kansa on valinnut toisen?
Kansako valitsee kuninkaat?
Wirosin suonissa virtaa orjan veri.
Sinussa on minun, Numitorin ja Procan verta.
Vaikka muut ovat unohtaneet, sinun täytyy muistaa se.
Siunatkoot jumalat sinua Silvia.
Iloni nähdessäni sinut on vain vähän pienmpi kuin poikasi ilo.
Olen täällä vain, koska Titus päästi minut.
Sanoin, että suostuttelisin teitä antautumaan.
Tiedät, ettemme koskaan antaudu. Pian isäsi kuolema on kostettu.
Puhutko yhä kostosta?
Amulius on kuollut.
Minun tuskani on yhä kokonaisena sisälläni.
Olet ehkä luopunut kostosta, mutta me emme luovu vapaudesta.
Et tiennyt, mitä vapaus tarkoittaa, ennen kuin tapasit poikani.
Nyt olen oppinut.
Tämä kaupunki on yhtä paljon minun kuin hänen. Perustimme sen yhdessä.
Puolusta sitä yksin. Kuole niiden kanssa, jotka haluavat kuolla.
Sitäkö sinä haluat? Elää?
Minun puolestani voit lähteä tänä iltana.
Titus antaa sinulle kaula- ja korvakoruja, -
kuten äidillesikin.
Miksi annat hänen puhua näin?
Ne ovat tyhjiä sanoja, äiti.
Ne eivät haavoita minua.
Ne johdattavat sinut kuolemaasi, ellet tee jotain.
En piittaa elämästäni, äiti.
En piittaa verestäni, en Numitorista enkä Procasta.
Olen täällä, koska Jumalatar valitsi minut.
Teen, mitä Jumalatar minulta pyytää.
Mikä on vialla?
Kuinka pian aurinko nousee?
Jos pelkäät jumalten rangaistusta, lopeta nyt heti.
Jumalat eivät pidä minua hereillä, vaan yksinolon pelko.
Et sinä koskaan ole yksin.
Tästä päivästä kuolemaasi asti, missä Wiros on, Ersiliakin on.
Kun vaelsin pimeällä suolla,
yhä elossa, mutta kuoleman unen raskauttamana, -
Jumalatar lähetti minulle näkyjä.
Näin miesten ja naisten ruumiita Rooman mailla.
Näin Wirosin maassa. Katsoin häntä ja itkin.
Sitten hän tuli joesta luokseni.
Naarassusi. Hän sanoi minulle:
"Sinä olet se, joka tappoi hänet!"
Toivoin, että se oli kuolevan miehen harhoja, -
enkä puhunut siitä kenellekään.
Tänään tiedän, että olin väärässä.
Jotta voimme pelastaa kansamme, -
Wirosin täytyy kuolla.
Näittekö hänet? - Emme nähneet.
Yritin vakuuttaa hänet, onnistumatta.
Onni ja kunnia!
En hylkää kansaaani.
Tule ja syleile minua.
Tiesin, että olisit ymmärtänyt.
En voi antaa kansani kuolla seuratessaan orjaa.
Jos todella uskot olevasi Jumala, todista se.
Mitä sinä teet, veli?
En nosta miekkaani sinua vastaan.
Sitten kuolet puolustautumatta.
Seis!
Tämä ei voi olla kohtalonne.
Kohtalo päättää, kumpi meistä elää!
Seis!
Häivy!
Me emme ole jumalia, et sinä enkä minä.
Mitä olet tehnyt?
Älä päästä ketään sisään.
Kerro, kuka olen. Sanoit, että tunnet historiani.
Nyt minun täytyy tietää.
Minun täytyy tietää, olenko kyllin arvokas ollakseni täällä.
Me löysimme sinut metsästä. Olit pieni.
Vähän isompi kuin suden pentu, alasti ja likainen.
Söit kuin koira. Purit raadon lihaa.
Jos joku lähestyi, raavit ja purit.
He pyydystivät sinut verkkoon.
Sinut pantiin ketjuihin, kylmään.
Sinua piestiin, jotta murtuisit.
Lopulta murruit.
Kasvoit tottelevaiseksi.
Et katsonut ketään silmiin.
Selvisit väkivallasta ja hyväksikäytöstä.
Olit orja, ilman perhettä ja tulevaisuutta.
Sinusta tuli kuningas.
Olet mies, miehistä vahvin, sanotaan.
Vahvinkaan mies ei riitä pelastamaan Roomaa.
Totuuskaan ei ole tarpeeksi.
Tämä ei pääty tähän.
Mies on kuollut.
Joillekin teistä tämä on vihan lähde.
Toisille Yemosin kuolema merkitsee pelkoa ja epätoivoa.
On vihaa ja epäluottamusta, -
kuolema on sydämissämme.
Jos meillä olisi kotkan siivet, -
me lentäisimme kotiemme yllä ja näkisimme, -
ettemme ole yksin.
Meitä on paljon.
Me olemme kansa.
Nouskaa siivillenne -
ja katsokaa kaikkea, mitä me rakensimme, kun olimme yhtenäisiä.
Sitten tunnette, että tämä kaupunki ei kuulu vain yhdelle, vaan kaikille.
Yemos on kuollut. Kaikki ei pääty siihen.
Kuunnelkaa, ystävät. Nouskaa aseisiin!
Ei vihasta, ei kostonhalusta, -
vaan koska olemme tuskaa suurempia. Kuolemaa vahvempia.
Koska me olemme Rooma!
Olen tehnyt päätökseni.
Avatkaa portit.
Suomennos: Riikka Strandman Iyuno