Hvad har du gjort?
Du lod dem dø.
Du er Romulus.
Du skulle have reddet dem.
Lad min søn være! Jeg har ikke andre!
Der er en til her!
Før ham ikke væk!
Kongen er kommet!
Velkommen til vores hjem.
Min søn Akilios vil forsvare sin familie og sin by.
Alle Roms børn er kaldt i krig.
- Jeg tager også den anden med mig. - Nej, Kossus er stadig kun et barn.
Kan du bruge et sværd, Kossus?
Hvad nytter det at opfostre et barn, der bare bliver slave?
Kossus...
Du kan bestemme over vore liv, Wiros -
- men husk, hvor du kommer fra.
Du ved ingenting, gamle dame. Ingen ved, hvor jeg kommer fra.
I kamp viser hver mand sin natur.
Kujonerne holder sig tilbage.
De dristige kaster sig mod fjendens jern.
Iemos er her ikke i dag.
Iemos foretrækker måske at blive i sin hytte -
- men husk, at Wiros aldrig vil forlade jer -
- for guderne har valgt mig blandt alle mænd,
Og nu vælger de mig til at lægge den frygteligste hær for jeres fødder.
Stol på mig, og jeg lover jer, at I en dag vil herske over alle folk.
I viser de ydmyge nåde og udsletter de hovmodige fra Jordens overflade!
Rom! Rom! Rom! Rom! Rom! Rom!
Han plyndrede saltet. Intet er helligt for ham længere.
Han insisterer på at kæmpe for byen, men han vil føre os alle i døden.
Alle ønsker at kæmpe, Tarinkri. Folket er med Wiros -
- fordi han lover dem sejr. Jeg kan ikke love noget.
Det er ikke gudindens ønske, Iemos.
Byen er ikke vores skæbne.
Brænd den. Ødelæg den. Red dit folk.
Før os tilbage til skoven, så starter vi forfra der.
- Kun du kan redde os. - Så er det nok!
Du er vores konge, Iemos.
Du vendte tilbage fra de dødes sumpe for at redde os alle.
Men hvis du heller ikke kan give mig håb -
- giver det ikke længere mening at leve.
Er det sådan, når latinere gifter sig?
Hverken guld eller juveler?
- Kan du ikke lide den? - Jo.
Jeg ville ikke bytte den for alt Titus' guld.
Titus påstår, han er Sancus' søn. Hvordan ved han det?
Alle sabinerkonger er Guds sønner.
Han udvælger dem, så han udvalgte også Titus.
Hvordan?
Hans mor var præstinde.
På syv år fødte hun fire børn.
Så snart de blev født, blev de båret ud i skoven.
Den første døde af sult. Den anden blev aldrig fundet igen.
Den tredje blev flået i stykker af ulvene.
Kun Titus overlevede.
Det var et tegn på, at Sancus havde valgt ham.
Elskede du ham, som du siger, du elsker mig?
Nej, jeg var ham blot hengiven.
Gik du i seng med ham?
Nej.
Hos mig søgte han kun trøst i sin ensomhed.
Du skal også trøste mig.
Du er ikke alene.
Uden min bror er jeg.
Når han ser, hvordan du forsvarede Rom, vender også han tilbage -
- og han vil bede om tilgivelse for ikke at have troet på dig.
Vær hilset, lille slavekonge.
Jeg bad også om at møde din bror. Hvorfor kommer du alene?
- Hvad vil du, Titus? - Bliv ikke vred.
Jeg er kommet for at tilbyde frelse.
I har tre dage til at overgive jer.
I bliver mine undersåtter, og jeres by vil tilhøre Sancus.
Hvis I derimod ikke overgiver jer -
- ødelægger vi Rom, og ingen af jer bliver skånet.
De siger, du tror, du er søn af en gud -
- men at du græder af frygt og klamrer dig til din præstindes bryst.
Du er en død mand. Du har trælbundet en af Sancus' præstinder.
Der tager du fejl. Jeg vil gøre hende til en konges hustru.
En jordisk kan ikke nærme sig en jomfru, der er viet til en gud.
Sancus tager en grusom hævn. Er du klar over det, slavekonge?
Det er jeg.
Tre dage...
Så udsletter jeg jeres by.
Hvis vi åbner byens porte, vil Titus skåne alle -
- men vi vil for altid være hans slaver.
Hvis vi ikke åbner dem, må vi kæmpe.
Beslutningen er kongens -
- men jeg beslutter ikke noget, I er uenige i.
- Er der håb om sejr? - Jeg beder dig ikke håbe, Maccus.
Jeg spørger, om du, ligesom jeg, er sikker på at vinde?
Hvis svaret er nej, er det bedre at overgive sig straks.
Jeg ved, at hvis vi kæmper med dig, vinder du igen.
Jeg tror også på dig, Wiros. Vi kæmper og forbliver frie.
Hvad synes du?
Hvorfor spørger du mig til råds?
Den eneste, der kan rådgive dig, er ikke til stede.
Jeg har ikke brug for ham.
Du ved godt, at uden Iemos er du intet.
Din styrke afhænger af ham.
Er I andre enige med hende?
Godt.
Du er ikke længere en del af den romerske hær. Før hende bort.
Vi vil kæmpe, og vi vil vinde.
Wiros?
Wiros!
- Hvor er han? - Hvad vil du ham?
- Heks! Det hele er din skyld! - Giv ikke hende skylden.
Sæt Ilia fri!
Det kan jeg ikke. Hun betvivlede min autoritet foran Rådet.
Befri hende, eller du vil fortryde det!
Alt, hvad jeg gør, gør jeg også for dig.
Vi er brødre. Husk det.
Slå bare. Jeg slår ikke igen.
Tal til folket med mig.
Erklær mig din tillid, og jeg skal bringe dig sejr.
Men gør du noget mod byen, bliver jeg din fjende.
Jeg kan ikke stole på en mand, jeg ikke kender.
Nu er det altså op til mig.
Nu ved jeg, hvad jeg skal gøre!
Fortæl mig om min søn.
Jeg mødte ham ikke. Den anden er den eneste konge.
Du sagde, Iemos var en stor kriger.
Men han har ingen magt i Rom.
Har du ondt af ham?
Måske har dit fravær svækket ham.
Han er ikke stærk nok til at leve uden sin mor.
Jeg har til gengæld ikke brug for dig.
Jeg tilhører dig.
Du bestemmer, hvad du gør med mig.
Du må ikke hade mig.
Jeg elsker min bror -
- men der er intet mod i hans blik nu.
Du har besluttet dig. Hvorfor vil du tale med mig?
Jeg vil redde Rom.
Det ved jeg, at du også vil -
- men vi kom ikke til Rom for at se kvinder og børn blive lagt i lænker.
- Jeg vil bede guderne om held. - Jeg vil ikke have bønner.
I morgen skal du foran folket sige -
- at en dødelig ikke må betvivle en guds ord.
Så skal du bede mig om tilgivelse.
Iemos har ret.
Du ved ikke længere, hvad du siger, eller hvem du er.
Jeg ved ikke, om det, Ersilia siger, er sandt.
Om guderne har valgt mig til leder, eller jeg er af gudeslægt.
Men hvis du tvivler på min befaling, vil andre også gøre det.
Og et folk, der må kæmpe, har ikke råd til tvivl.
Skal de tro, at du er en gud, Wiros?
Det skal de, ja.
Men det er du ikke.
Hvis jeg ikke er det, er det ude med byen.
Du bestemmer selv, hvad du vil tro.
Hvor lang tid gav du dem?
Tre dage. Det er for længe til så nem en beslutning.
Lad mig gå ind i byen og tale med Iemos.
Jeg fortæller ham om dig,
Jeg siger, at du vil tage dig af hans folk.
Du er blevet vildledt før. Han bestemmer ikke længere.
Selv hvis det er tilfældet -
- kan jeg minde ham om, hvem han er...
...hvilken slægt han nedstammer fra, og hvad han kan gøre for sit folk.
- Elsker du ham så højt? - Han er min søn.
Godt, det får du lov til.
Du rejser i morgen.
Vend dig om.
Sig igen, at du er min.
Jeg er din.
Sig det, mens du ser mig i øjnene.
Jeg er din.
Lad ham ikke lede os i døden. Red dit folk, Iemos.
Wiros.
Jeg udviste manglende respekt for dig foran dine soldater.
Jeg tvivlede på dig og dine ord. For det beder jeg om tilgivelse -
- fra jer alle, fra byen og også fra dig, Iemos -
- for du og Wiros er en gave, vi har fået fra oven.
I er en gave, for I er guder her på Jorden.
Jeg tvivlede på jer -
- men nu ved jeg, at kun I to sammen er byens styrke.
Denne kvindes gestus er et eksempel for jer alle.
Hun tvivlede på mig, og nu skammer hun sig.
I vil også skamme jer, når I tvivler, og I vil huske hendes ord.
Ilia, se på dit folk.
Tag dit sværd igen, og hæv det sammen med mit!
Iemos, lyt til Ilias ord.
Du og jeg er stærkere end guderne.
Kom og hæv dit sværd mod vores fjender!
Med disse sværd efterlader vi mindet om en sådan rædsel i deres hjerter -
- at deres børns børn vil skælve, når de hører navnet Rom!
- Rom! - Rom!
Rom!
Hvorfor afviste du hans fredsgestus?
At tro, man er stærkere end guderne, bringer ikke fred.
Tvang han dig til at holde den tale?
Jeg talte for dig, Iemos, ikke for ham.
Jeg talte for at føre jer sammen igen, stærke og samlede.
Jeg tilbeder guderne, og jeg elsker mit folk.
Han tilbeder sig selv og elsker magt.
Der er intet tilbage, der forener os.
Hvad vil du gøre?
Lad os gå tilbage til skoven, så vil gudinden vise os vejen.
Du lider af vrangforestillinger.
Vi valgte denne vej, da du grundlagde Rom.
Vi har ikke andet.
Wiros giver ikke op.
I morgen gifter han sig med Ersilia. Ved du, hvad det betyder?
Hvorfor forråde det, vi har drømt om?
Ilia...
Stands!
Hvorfor forlod du kongens hjem?
Hvorfor sidde på en trone, når folket har valgt en anden konge?
Er det folket, der vælger kongen?
Wiros har slaveblod i årerne, det ved du.
Men i dine årer flyder mit blod, Numitors og Procas blod.
Selv hvis folket har glemt det, skal du altid huske på det.
Må guderne velsigne dig, Silvia.
Min glæde over at se dig overgås kun af din søns.
Jeg er her kun, fordi Titus lod mig rejse.
Jeg sagde, jeg ville overtale jer til at overgive jer.
Vi overgiver os aldrig. Snart vil din far blive hævnet.
Taler du stadig om hævn? Amulius er død.
Og min smerte er stadig hel inden i mig.
Du har måske opgivet hævnen, men vi opgiver ikke vores frihed.
Du vidste ikke engang, hvad en fri mand var, før du mødte min søn.
Men nu har jeg lært -
- at denne by er lige så meget min som hans. Vi grundlagde den sammen.
Så forsvar den alene og dø med dem, der gerne vil dø!
Er det, hvad du ønsker? Livet?
For min skyld kan du rejse i aften.
Titus giver også dig halskæder og øreringe -
- som han har givet din mor dem.
Hvorfor lader du ham tale sådan til dig?
Det er tomme ord, mor,
De sårer mig ikke.
De fører dig i døden, hvis du ikke gør noget.
Jeg er ligeglad med mit liv, mor.
Jeg er ligeglad med mit eget blod, Numitors og Procas.
Jeg er her, fordi en gudinde valgte mig -
- og jeg vil gøre, hvad hun beder mig om.
Hvad er der galt?
Hvor længe er der til daggry?
Hvis du frygter gudernes straf, skal du stoppe nu.
Det er ikke guderne, der holder mig vågen, men frygten for at være alene.
Du vil aldrig være alene.
Fra i dag og indtil døden, hvor Wiros end er, vil Ersilia være.
Da jeg vandrede gennem de mørke sumpe -
- stadig i live, men tynget af dødens søvn...
...sendte gudinden mig syner.
Jeg så ligene af mænd og kvinder, der lå i Rom.
Jeg så Wiros ligge på jorden, og jeg så på ham og græd.
Så kom hun til mig fra floden.
Hunulven. Hun sagde:
"Det var dig, der dræbte ham!"
Jeg håbede, det var en døende mands delirium -
- og jeg nævnte det aldrig for nogen.
Men i dag ved jeg, at jeg tog fejl.
Skal jeg redde vores folk...
...må Wiros dø.
- Så I ham? - Vi har ikke set ham.
Jeg prøvede at overbevise ham, men uden held.
Lykke og ære!
Jeg vil ikke forlade mit folk.
Kom her. Omfavn mig.
Jeg vidste, du ville forstå.
Jeg kan ikke lade mit folk dø for at følge en slave.
Hvis du virkelig tror, du er en gud, så bevis det.
Hvad gør du, bror?
Jeg trækker ikke mit sværd mod dig.
Så dør du uden at forsvare dig.
Stop!
Det kan ikke være vores skæbne.
Skæbnen vil afgøre, hvem af os der overlever.
Stands!
Gå!
Hverken du eller jeg er guder.
Hvad har du gjort?
Hvad har du gjort?!
Luk ikke nogen ind.
Fortæl mig, hvem jeg er. Du sagde, du kendte min historie.
Nu er jeg nødt til at vide det.
Jeg må finde ud af, om jeg er værdig til at sidde her.
Vi fandt dig i skoven. Du var lille.
Ikke stort mere end en ulveunge. Du var nøgen og beskidt.
Du spiste som en hund og gnavede lunser af et ådsel.
Hvis nogen kom hen til dig, kradsede du og bed.
De fangede dig med et net -
- og satte dig i lænker, ud i kulden.
De slog dig for at knække dig -
- og til sidst blev du knækket.
Du voksede op meget lydig.
Du så aldrig nogen i øjnene.
Du overlevede vold og misbrug.
Du var en slave uden familie og uden fremtid.
Du blev konge.
Du er den stærkeste af mænd, siger de.
Skal vi redde Rom er den stærkeste mand ikke nok.
Det er sandheden heller ikke.
Det er ikke slut endnu.
En mand er død.
For nogle af jer er det en kilde til vrede.
For andre betyder Iemos' død blot frygt og fortvivlelse.
Der er had og mistillid.
Døden er i vores hjerter.
Men hvis vi havde ørnevinger -
- kunne vi flyve hen over vores hjem og se -
- at vi ikke er alene.
Vi er en masse.
Vi er et folk.
Så rejs jer på jeres vinger -
- og se på alt det, vi opbyggede, da vi stod sammen.
Så vil I føle, at denne by ikke kun tilhører én mand, men jer alle.
Iemos er død, men det er ikke enden på alt.
Hør på mig, venner, og grib til våben!
Ikke i vrede eller hævn -
- men fordi vi er stærkere end smerten og stærkere end døden.
Fordi vi er Rom!
Jeg har besluttet mig.
Åbn portene.
Tekster: Neel Rocco Iyuno