Какво си направил?
Оставил си ги да умрат!
Ти си Ромул,
трябваше да ги спасиш.
Р О М У Л 2 Войната за Рим
Помогнете ми!
Оставете сина ми на мира.
Какво правите?
Моля ви, оставете синовете ни при нас.
Там има още един.
Не го отвеждайте!
Царят е тук.
Добре дошъл в нашия дом.
Синът ми Акилий ще защити семейството и града си.
Всички деца на Рим са призовани на война.
Трябва да взема и другия. - Не, моля те, Кос е още дете.
Умееш ли да боравиш с меч, Кос?
Каква е ползата да отгледаш дете, което ще бъде роб?
Кос!
Ти разполагаш с живота ни, Вирос,
но не забравяй откъде си дошъл.
Нищо не знаеш, старице.
Никой не знае откъде съм дошъл.
В битката
всеки мъж показва природата си.
Страхливците остават отзад,
а дръзките се хвърлят срещу мечовете на врага си.
Йемос не е с нас днес.
Ако Йемос предпочита отстъплението и остане в колибата си,
запомнете, че Вирос никога няма да ви изостави,
защото боговете избраха мен сред всички хора
и сега избраха мен да сложа най-силните войски в краката им.
Повярвайте в мен и ви обещавам, че един ден
ще управляваме всички народи, ще съчувстваме на нещастните,
но ще заличим надменността от лицето на земята.
Рим!
Той ограби солта,
вече не признава нищо свято,
настоява да се бие за този град и ще поведе всички ни към смъртта.
Всички искат да се бият, Таринкри.
Хората са с Вирос,
защото той обещава победа.
Аз няма какво да обещая.
Богинята не иска това, Йемос,
този град не е нашата съдба.
Изгори го.
Унищожи го, спаси народа си,
върни ни в гората.
Ще започнем отначало оттам. Само ти можеш да ни спасиш.
Достатъчно!
Ти си нашият цар, Йемос.
Ти се върна от блатата на смъртта, за да ни спасиш,
но ако и ти не можеш да ми дадеш надежда,
тогава
вече няма смисъл да живея.
Така ли се женят латините?
Без злато и бижута?
Не ти ли харесва?
Харесва ми.
Не бих я заменила за всичкото злато на Тит.
Тит твърди, че е син на Санкус.
Откъде знае?
Всички сабински царе са деца на бог.
Той ги е избрал,
както е избрал и Тит.
Как?
Майка му била жрица.
За 7 години родила 4 деца.
Веднага след раждането им
били отвеждани в гората.
Първото умряло от глад,
второто не било открито повече,
третото било разкъсано на парчета от вълците.
Само Тит оцелял.
Това било знак, че Санкус го е избрал.
Обичаш ли го така, както казваш, че обичаш мен?
Не,
аз само бях предана към него.
Спала ли си с него?
Не,
от мен той търсеше само утеха
за своята самота.
Ще трябва да утешиш и мен.
Ти не си сам.
Без брат ми съм.
Когато види как си защитил Рим, той също ще се върне
и ще те помоли за прошка, че не ти е повярвал.
Поздравления,
малък робски царю.
Поисках да се срещна и с брат ти.
Защо дойде сам?
Какво искаш, Тит?
Не се ядосвай,
дойдох да ви предложа спасение.
Имате 3 дни да се предадете.
Ще бъдете мои поданици,
а градът ви ще принадлежи на Санкус.
Все пак, ако не се предадете,
ще унищожим Рим и няма да пощадим никого от вас.
Казват, че си мислиш, че си син на бог,
но плачеш от страх, вкопчен в гърдите на жриците си.
Ти си мъртъв човек.
Ти пороби жрица на Санкус.
Сега ти си този, който греши.
Ще я направя съпруга на цар.
Смъртен не може да доближава девица, посветена на бог.
Знаеш ли, че отмъщението на Санкус ще бъде ужасяващо?
Знам.
Три дни,
после ще залича града ви.
Ако отворим портите на града, Тит ще пощади всички,
но винаги ще бъдем негови роби.
Ако не ги отворим, ще трябва да се бием.
Решението го взема царят,
но аз няма да реша да тръгна против мнението ви.
Имаме ли надежда за победа?
Не питам за надежда, Мак.
Питам дали и вие като мен сте сигурни в победата.
Ако отговорът е "не",
по-добре да се предадем веднага.
Знам, че ако се борим заедно, отново ще победим.
И аз вярвам в теб, Вирос, ще се бием
и ще останем свободни.
Какво мислиш? - Защо ме питаш за съвет, Вирос?
Единственият, който може да те посъветва, не е в стаята.
Той не ми трябва. - Сам знаеш, че без Йемос си нищо.
Силата ти зависи от него.
Някой от вас мисли ли като нея?
Добре.
Вече нямаш право да бъдеш част от римската войска. Отведете я.
Ще се бием
и ще победим.
Вирос!
Къде е той? - Какво искаш от него?
Ти си виновна, вещице. - Не обвинявай нея.
Нареди да освободят Илиа.
Не мога, тя се усъмни в авторитета ми пред Съвета.
Освободи я, или ще съжаляваш!
Всичко, което правя, го правя и заради теб.
Ти и аз сме братя,
никога не го забравяй.
Удари ме,
няма да отвърна.
Говори с хората, дай ми доверието си,
и аз ще ти донеса победата.
Но ако направиш нещо против този град,
аз ще бъда твой враг.
Не мога да се доверя на човек, когото не познавам.
Сега зависи от мен.
Вече знам кое е правилното решение.
Кажи ми за сина ми.
Не се срещнах с него.
Сега другият е единственият цар.
Каза ми, че Йемос е могъщ воин,
но той вече няма власт в Рим.
Мъчно ли ти е за него?
Може би отсъствието ти го е направило по-слаб.
Не е достатъчно силен да живее без майка.
За какво си ми ти?
Аз съм твоя,
ти решаваш за какво съм ти.
Не трябва да ме мразиш.
Аз обичам брат си,
но сега в очите му няма смелост.
Ти взе своето решение.
Защо искаш да говориш с мен?
Искам да спася Рим
и знам, че и ти го искаш,
но не го основахме, за да гледаме как отвеждат с вериги жени и деца.
Ще се помоля на боговете да ни пратят късмет.
Не искам молитвите ти.
Утре пред твоя народ
ще кажеш, че смъртните не могат да се съмняват в думите на бог,
и ще ме помолиш за прошка.
Йемос е прав.
Вече не знаеш какво говориш, нито дори кой си.
Не знам дали това, което казва Ерсилия е истина.
Дали боговете са избрали мен, или аз съм с божествено потекло,
но ако се съмняваш в заповедите ми,
знам, че и другите ще се съмняват.
А хора, които трябва да се бият, не може да имат съмнения.
Искаш да повярват, че ти си бог ли, Вирос?
Трябва да повярват в това, да.
Ти не си бог.
Ако не съм,
този град е мъртъв.
Ти решаваш в какво да вярваш.
Колко време им даде?
Три дни.
Твърде много за такова лесно решение.
Пусни ме да вляза в града
и да говоря с Йемос.
Ще му кажа за теб.
Ще му кажа, че ще се грижиш за народа му.
Веднъж вече се заблудих.
Той вече не командва нищо.
Дори да е така,
нека му припомня кой е, с какво потекло е
и какво още може да направи за народа си.
Толкова много ли го обичаш?
Той е мой син.
Ще те пусна да отидеш при него.
Утре заминаваш.
Обърни се.
Кажи ми отново, че си моя.
Аз съм твоя.
Кажи ми го, докато ме гледаш в очите.
Аз съм твоя.
Не го оставяй да ни отведе на смърт. - Спаси народа си, Йемос.
Вирос,
проявих неуважение към теб пред воините ти,
усъмних се в теб и в думите ти.
Затова моля за прошка
вас, града,
а също и теб, Йемос,
защото ти и Вирос сте дар, който всички получихме от бога.
Защото вие самите сте богове тук, на земята.
Усъмних се в теб,
но знам, че двамата заедно сте силата на този град.
Жестът на тази жена е пример за всички ви.
Тя се усъмни в мен и сега се срамува,
както вие ще се срамувате, когато се усъмните
и си спомните думите й.
Илиа, погледни народа си.
Сега вземи меча си и го вдигни заедно с моя.
Йемос,
вслушай се в думите на Илиа.
Ти и аз сме по-силни от боговете,
върни се и вдигни меча си срещу нашите врагове.
С тези мечове ще оставим спомена за такъв ужас в сърцата им,
че децата на техните деца ще треперят, когато чуят за Рим.
Рим!
Защо отказа призива му за мир?
Да се мислиш за по-силен от боговете, няма да донесе мир.
Той ли те накара да кажеш тази реч?
Говорех за теб, Йемос, не за него.
Говорех, за да се съберете отново - силни и единни.
Почитам боговете и обичам народа си.
Той боготвори себе си и обича властта.
Не остана нищо, което да ни обедини.
Какво ще правиш?
Да се върнем в гората
и богинята ще ни покаже пътя.
Заблуждаваш се, Йемос.
Избрахме своя път, когато основахте Рим.
Нямаме нищо друго.
Вирос няма да се предаде.
Утре ще се ожени за Ерсилия. Знаеш ли какво означава това?
Защо да предам това, за което мечтаехме?
Илиа...
Спрете!
Защо напускаш царската колиба?
Каква е ползата да седя на трон, когато народът е избрал друг цар?
Народът ли избира царете?
Вирос има робска кръв във вените си,
но ти имаш моята кръв, кръвта на Нумитор и Прока.
Дори народът да го е забравил, ти винаги трябва да помниш това.
Нека боговете те благословят, Силвия.
Радостта ми да те видя е по-малка само от тази на сина ти.
Тук съм само защото Тит ми позволи да дойда.
Казах му, че ще те убедя да се предадеш.
Знаеш, че никога няма да се предадем.
Скоро ще бъде отмъстено за баща ти.
Още ли говориш за мъст?
Амулий е мъртъв,
а болката още е вътре в мен.
Ти си се отказала от отмъщението, но не и ние - от свободата си.
Не знаеше какво е да си свободен, преди да срещнеш сина ми.
Но вече знам.
Този град е толкова мой, колкото и негов,
основахме го заедно.
Тогава го защитавай сам, умри с тези, които искат да умрат.
Това ли искаш?
Живот?
Може да си тръгнеш довечера.
Тит ще ти даде огърлици и обеци също,
както прави с майка ти.
Защо му позволяваш да ти говори така?
Това са празни думи, майко,
не ме нараняват.
Ще те поведат към смъртта ти, ако не направиш нещо.
Животът ми не ме интересува.
Не ме интересува и кръвта ми,
нито тази на Нумитор или Прока.
Тук съм, защото една богиня ме избра,
и ще сторя това, което богинята иска от мен.
Какво има?
Колко остава до изгрев слънце?
Ако те е страх от наказанието на боговете, спри веднага.
Не боговете ме държат буден,
а страхът да бъда сам.
Никога няма да бъдеш сам.
От днес до смъртта, където е Вирос, там ще бъде и Ерсилия.
Докато бродех из тъмните тресавища,
още жив, но притиснат от съня на смъртта,
богинята ми изпрати видения.
Видях труповете на мъже и жени, които лежат върху земята на Рим.
Видях Вирос на земята,
погледнах го и заплаках.
После тя дойде при мен от реката.
Вълчицата
ми каза:
"Ти си този, който го уби."
Надявах се това да е бълнуване на умиращ човек
и не казах на никого за това.
Но днес знам, че сгреших.
За да спася нашия народ,
Вирос трябва да умре.
Виждали ли сте го? - Не сме.
Опитах се да го убедя, но неуспешно.
Щастие и слава!
Няма да оставя народа си.
Ела тук,
прегърни ме.
Знаех, че ще разбереш.
Няма да позволя народът ми да умре, като последва един роб.
Ако наистина мислиш, че си бог, докажи го.
Какво правиш, Йемос?
Няма да вдигна меча си срещу теб.
Значи ще умреш без дори да се защитиш.
Спри!
Това не може да е съдбата ни.
Съдбата ще реши кой от нас ще живее.
Спрете!
Върви си!
Ние не сме богове,
нито ти, нито аз.
Какво направи?
Той не пуска никого да влезе.
Кажи ми кой съм аз.
Каза, че знаеш историята ми.
Сега трябва да знам.
Трябва да разбера дали съм достоен да съм тук.
Намерихме те в гората,
беше много малък,
много слаб.
Беше гол и мръсен.
Ядеше като куче,
впиваше зъбите си в мършата.
Ако някой те доближеше,
ти драскаше и хапеше.
Уловиха те с мрежа,
оковаха те с вериги на студа,
биеха те, за да те пречупят.
И накрая се пречупи.
Порасна така -
толкова покорен,
не поглеждаше никого в очите.
Оцеля след жестокост и обиди.
Ти беше роб
без семейство
и без бъдеще.
Превърна се в цар.
Ти си мъж. Казваха, че си най-силният.
За да спаси Рим,
най-силният мъж не е достатъчен.
Истината също не стига.
Това не е краят.
Един човек е мъртъв.
За някои от вас това е извор на гняв,
за други - смъртта на Йемос е само страх и отчаяние.
Тя е омраза,
тя е недоверие,
смъртта е в сърцата ни.
Ако имахме крилата на орела,
щяхме да полетим над домовете си и да видим,
че не сме сами.
Ние сме много,
ние сме народ.
Затова се издигнете с крилата си
и вижте всичко, което построихме, когато бяхме единни.
Тогава ще усетите, че този град принадлежи не на един, а на всички.
Йемос е мъртъв,
но това не е краят на всичко.
Чуйте ме, приятели,
и вдигнете ръце!
Не заради гняв, не за отмъщение,
а защото сме по-силни от болката
и по-силни от смъртта.
Защото ние сме Рим!
Аз взех решение.
Отворете портите.
Превод СТАНИСЛАВА КЛИСАРСКА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО