Haide, Kossus! Aleargă!
Aşteaptă-mă!
Lăsaţi totul şi veniţi! Yemos s-a întors!
Nu mă împinge!
- Unde este? L-ai văzut? - A venit aseară dinspre râu.
Uite-l!
- Trăiască regii, trăiască Yemos! - Trăiască regii noştri!
Unde este Wiros?
Tu l-ai salvat!
Salută-i, te-au aşteptat!
Doi romani au murit în timpul călătoriei
şi alţi trei sunt dispăruţi.
Şi-au riscat viaţa ca să mă salveze pe mine.
Nu-i sărbătoriţi pe regi,
mergeţi înapoi la casele voastre,
aduceţi-le ofrande Rumiei şi celorlalţi zei
şi rugaţi-vă ca prietenii noştri să se întoarcă acasă.
Trebuie să i-o ducem regelui.
O să facem asta mâine. În noaptea asta rămâne cu noi.
Cine o vrea primul?
Cine este?
E o latină.
Am fugărit-o toată noaptea.
Ai grijă, muşcă!
O să i-o duc lui Titus.
Rămâi cu noi, o să ne distrăm.
Am spus că o iau cu mine.
Plecaţi!
Plecaţi de-aici!
Sabinii ne-au surprins noaptea, când am campat.
Tu i-ai ordonat să rămână?
A fost alegerea ei,
dar, dacă nu ar făcut asta, nu am fi ajuns la tămăduitori.
Crezi că e moartă?
Ştiu că e vie,
simt asta.
Cât ai dormit, ochii ţi s-au mişcat, ca şi cum vedeai ceva.
Poate că zeiţa ţi-a revelat un secret,
poate că ai văzut şi soarta ei.
Tu poţi spune ce ai văzut când erai în pântecul mamei tale?
Nici eu.
Dacă am văzut ceva, probabil că am uitat.
Nu te mişca!
O să poţi merge în curând.
Tată!
Tu eşti?
Unde suntem?
M-am gândit la tine în fiecare zi, Ilia,
şi acum suntem împreună din nou.
Ce s-a întâmplat?
Atât timp cât eşti cu mine, nimeni nu te va putea răni.
I-am primit cât timp aţi fost plecaţi.
Războiul i-a speriat, au părăsit câmpul, au sacrificat animalele,
dar acum carnea începe să putrezească şi nu ştim ce să facem.
Câte animale?
Suficiente cât să-i hrănească pe toţi timp de cinci luni.
Am încercat să uscăm carnea, dar s-au terminat rezervele de sare.
- De ce nu-i spui adevărul? - La ce te referi, Maccus?
Spune-i că mai avem 300 de kilograme rezervate Rumiei
şi că tu nu ai curajul să le iei şi să le foloseşti.
Sarea e sacră pentru zeiţă, Maccus, nimeni nu o poate lua.
Dacă tu ai fi rege, ce ai face?
Eu nu mă pun în locul unei rege.
Dar tu, Tarinkri?
Ce ai face dacă tu ai avea puterea să decizi?
Regii sunt muritori, sarea aparţine zeiţei.
Vrei ca ei să moară de foame, ca s-o respectăm pe zeiţă?
Dă-le grâu acestor oameni!
Mâine, în zori, vom lua sarea.
Nu poţi să decizi...
Trebuie să iau o decizie, Tarinkri, şi nu văd alte soluţii.
Yemos, spune-i că nu poate face aşa ceva!
Wiros are dreptate,
decizia a fost luată.
O să luaţi sarea numai peste cadavrul meu!
O s-o conving eu.
Tarinkri e deschisă să mă asculte.
Nu pot să mă mişc.
Trebuie să te odihneşti, nu pune întrebări!
De ce m-ai adus la altarul lui Marte?
Aici suntem în siguranţă, nimeni nu ne va găsi.
Nu-ţi aminteşti ce ţi s-a întâmplat?
Îmi amintesc că mă luptam cu soldaţii sabini.
Restul e tulbure.
Erai la pământ,
nu puteai să respiri,
ei voiau să te omoare.
Şi eu te-am salvat.
Nu te mişca!
Ce ţi-au făcut?
E pedeapsa pentru păcatele mele.
Dar tu eşti iertare!
Începând de astăzi, voi fi tatăl tău din nou.
Tată,
trebuie să mă întorc la Roma.
Trebuie să-mi apăr oraşul.
Roma nu mai există, a fost distrusă.
Nu poate fi adevărat...
Am văzut ruinele cu ochii mei,
focurile care ardeau,
rămăşiţele celor doi regi.
Nu poate fi adevărat!
Nu se poate!
Sabinii au invadat teritoriile celor treizeci,
regii s-au predat lui Titus. Nu trebuie să vorbim despre asta.
Când o să te simţi mai bine, o să traversăm pădurile
şi o să ne găsim o nouă casă,
o să lucrăm pământul şi caprele o să ne dea lapte.
Nu te mişca, fiica mea!
Te voi proteja de toată lumea.
Chiar şi de mine însumi.
Doamnă a pădurilor şi a munţilor!
Mamă Rumia,
ascultă-mă!
Am construit acest oraş pentru tine,
l-am transformat într-un simbol al speranţei,
într-un refugiu pentru cei care au nevoie de un nou început,
un simbol al puterii celor mândri,
dar care se tem când aud numele tău.
Ţi-am dat drept ofrandă primele fructe ale fiecărei recolte,
fierul armelor noastre şi 300 de kilograme de sare,
am jurat să nu irosim bogăţiile tale.
Iartă-ne dacă nu vom reuşi să ne ţinem promisiunea,
nu îţi îndrepta mânia asupra noastră şi ajută-ne
să ţinem răul
departe de noi.
Ce vrei?
De ce nu i-ai ucis?
I-am turnat otrava în pahar, urma să bea, dar am fost atacaţi.
Puteai să-i omori după aceea,
dar, în loc de asta, i-ai dus la preoţii tăi.
Dacă nu mă crezi, nu mai am nimic de spus.
Aminteşte-ţi că acest Wiros este inamicul nostru, Ersilia!
Chiar dacă îţi permite să te duci unde vrei tu,
suntem prizonierele lui.
Ca să-şi salveze oraşul, nu ar ezita să te omoare.
Crezi că ştii mai multe decât mine, Vibia?
Dacă ce spui ar fi adevărat, aş fi fost deja moartă.
Vorbeşti despre el
de parcă ar fi intrat în inima ta.
Bine aţi venit
în oraşul vostru sacru,
care nu mai e nici sacru, nici al vostru.
Tu ai cucerit oraşul şi îţi aparţine de drept.
Am venit să ne înclinăm în faţa milei şi a înţelepciunii tale.
Când un rege mă respectă, îl respect şi eu.
Îţi vom da ascultare.
Noi cerem doar pace. În schimb, îţi oferim loialitate şi prietenie.
Dacă vrei să fii cel dintâi dintre cei treizeci, cum a fost Numitor,
vom face un sacrificiu pentru zeul tău,
vom celebra unirea popoarelor noastre.
Şi romanii?
Voi sunteţi latini, la fel ca ei.
Nu vă pasă de soarta lor?
Wiros ne-a implorat să luptăm alături de el, dar am refuzat.
Ei au încălcat legile noastre
şi furia poporului tău ar trebui să se îndrepte asupra lor.
Tu, cel din spate,
care îţi reţii lacrimile,
cine eşti?
Numele meu e Lausus.
Conduc oraşul Gabi.
Simt tristeţe în vocea ta?
Te-au adus împotriva voinţei tale?
Sunt aici din proprie voinţă.
Oamenii mei sunt obosiţi.
Vor pace.
Ce faci aici, Tarinkri?
Locul tău e la zidul de apărare al oraşului.
Locul meu e oriunde văd un inamic.
Nu contează de unde este, din oraş sau din afara lui.
- Ce o să faci? - Rămâi aici, orice s-ar întâmpla!
Mă consideri inamicul tău?
Nu ai dreptul să iei sarea, aparţine zeiţei.
Nu ştim cât de mult va dura războiul.
Va veni o zi în care vom suferi de foame.
Când am fondat acest oraş, aceste bune au fost dedicate zeiţei.
Ai spus că acest depozit nu va fi gol niciodată!
Nu ştiam ce soartă ne aşteaptă...
Decizia asta este a noastră, nu va fi vina ta.
Dă-ne ordinul, şi o să-i închidem imediat!
Taci, Maccus! Tu, cel din Velia, eşti viu pentru că noi am permis asta.
Tot noi suntem împotriva ta?
- Taci, Maccus! - Ascultă-mă, te implor!
Zeiţa ne protejează, ne dă putere,
nu e treaba ei să ne hrănească.
Suntem lupi, Yemos, aminteşte-ţi asta.
Suntem capabili să găsim mâncare, nu vom muri de foame.
Ce a mai rămas din ce ai fost?
Eşti încă lup, Yemos?
Dă-mi mâna!
Simte-mi inima,
bate încet, calm,
nu e inima unui duşman.
Dacă vrei să fii prietenul meu,
încrede-te în zeiţă, aşa cum ai făcut întotdeauna.
O să câştigăm pe câmpul de luptă şi nu vom avea nevoie de rezerve.
Tu ştii asta, fără zeiţă
nu eşti nimic.
Îţi mai dau o singură zi.
Nu mă forţa să fac ce ar face regele altui popor.
Mi-au spus că eşti aici din zori,
dar nu văd nicio furtună la orizont.
Nu sunt aici ca să privesc cerul.
Ce vezi când îţi vorbeşte Sancus?
Nu văd nimic.
Uneori, e un fulger, alteori, sunt doar voci.
Le aud, repet ce spun ele. Şi ele spun adevărul.
Zeul tău nu te-a înşelat niciodată?
Înşelăciunea este pentru muritori, nu pentru zei.
Deci ce s-a întâmplat?
De ce zeii s-au plecat în faţa voinţei unui om?
Eşti un om?
Mi-e teamă, sângerez, nu sunt un zeu.
Există şi zei care sângerează.
Ce vrei să spui?
Când am plecat,
surorile mele mi-au cerut să te ucid.
Aveam otravă la mine,
suficientă ca să-ţi fac inima să se oprească.
Am turnat-o pe toată în pahar.
Erai pe cale s-o bei, dar atunci am fost atacaţi.
Ar trebui să te omor pentru ce ai spus.
Ştiu asta.
Mi-am pus viaţa în mâinile tale.
De ce?
Când tatăl meu m-a vândut sabinilor,
mi-a spus că sunt predestinată să-l slujesc pe zeu.
Mereu am crezut că e vorba de Sancus şi l-am slujit cu loialitate.
Dar tu eşti zeul
căruia i-am fost destinată, de aceea ştiu că nu mă vei ucide.
Un om care se crede zeu atrage o soartă potrivnică.
Dar ca un zeu să creadă că e om trebuie să fie un vis.
De aceea m-ai răpit,
de aceea m-ai adus aici,
pentru că te-am trezit din vis.
Nu sunt un zeu, Ersilia.
Atunci, pleacă!
Unde ai fost?
Am căutat mâncare.
Mi-a fost sete.
Nu trebuie să mă laşi singură.
Acum sunt aici.
Ai trimis după mine, regele meu?
Nu eu vreau să-ţi vorbesc.
- Silvia! - Respect-o, numeşte-o regină!
O regină e liberă, eu nu sunt.
Ei îmi oferă sprijinul lor, Silvia.
În schimb, eu trebuie să te eliberez.
Vrei să mă ajuţi să mă hotărăsc?
Vei fi tratată cu acelaşi respect pe care îl meriţi,
îţi promit!
Tu nu poţi să-mi promiţi nimic, Lausus,
eşti doar un câine speriat.
Acum tuturor ne e teamă.
Şi ţie!
E vina fiului tău, el a adus nenorocirea asupra noastră.
Şi acum tu l-ai abandonat.
În loc să fii alături de el, vii aici să implori o alianţă.
În faţa celor mai puternici, trebuie să ne plecăm capetele,
trebuie să salvăm ce mai poate fi salvat.
Yemos va lupta şi va câştiga războiul.
- Silvia! - Nu mă atinge!
O să muriţi ca nişte câini, nimeni n-o să vă jelească.
Dă-mi voie să plec!
Nu mai vreau să te ascult!
E destul, tată! E destul!
Cuvintele tale nu au fost ascultate, Tarinkri şi ceilalţi încă păzesc sarea.
Ce ar trebui să facem?
Mai e timp, o vom convinge, nu vreau să folosim violenţa.
Ea crede că te poate convinge pe tine, te-ai arătat nesigur.
I-am arătat ce simt.
Ei greşesc, Yemos.
Şi dacă au dreptate?
Dacă ceva ne-a împins să ne purtăm aşa?
Există oameni şi există zei, Wiros.
Şi cel mai important om trebuie să respecte ce e sacru.
Cine decide ce e sacru?
Tu spui că sarea e sacră, la fel ca zidurile, ca armele şi ca focul.
Eu am văzut profeţii care nu s-au împlinit
şi profeţii pe care le-am inventat eu care au devenit realitate.
Chiar nu ştii ce e sacru?
Eu ştiu ce înseamnă să-ţi fie foame şi să nu ai ce mânca.
Ce vrei să faci?
Să foloseşti forţa?
Vom aştepta, dar, dacă nu pleacă, discuţiile nu vor fi suficiente.
- Nu poţi pleca! - Lasă-mă!
Nu ai cum să te salvezi. Ai înţeles?
N-o să am milă de nimeni. Dacă vrei să trăieşti, rămâi cu mine.
Lasă-mă să plec!
Am recunoscut masca,
te-am văzut printre sabini.
M-ai minţit din nou,
aşa cum ai făcut întotdeauna.
Nimic din ce spui nu e adevărat.
Roma nu a fost distrusă, spune-mi adevărul!
Nu încă.
Dar o voi distruge. Doar atunci furia mea se va calma.
Nu mă poţi ţine aici cu forţa, folosind otrăvuri.
Asta nu e iubire.
Faptul că te protejez nu e iubire?
Ţi-am salvat viaţa.
Cum am putut să am încredere în tine?
Şi cine merită încrederea ta?
Niciun om nu o merită, nu există încredere, nici respect,
există doar ură, invidie, ambiţie şi furie!
Nu toţi bărbaţii sunt ca tine,
tată!
Legătura dintre noi e singurul lucru care mă face uman.
Fără tine sunt doar un animal!
Dacă te ţin departe de moarte, de furia mea, voi supravieţui şi eu.
Nu îţi aparţin.
Sunt liberă.
Şi va veni ziua în care otrava ta şi funiile tale nu mă vor putea opri.
În ziua aceea te voi ucide,
pentru că tu eşti rădăcina tuturor relelor.
Rămâi aici, de data asta voi vorbi eu.
Îţi ordon să ne laşi să trecem.
Te lasă pe tine să vorbeşti fiindcă îi e ruşine de ceea ce faceţi?
Nimănui nu trebuie să-i fie ruşine,
nimeni nu vrea să te rănească.
Eu văd că sunt înarmaţi. Nu mă minţi.
Uită-te la tine, Tarinkri, sunteţi puţini împotriva celor mulţi.
Rumia e alături de mine!
Dacă luaţi sarea, veţi fi singuri şi moartea va fi destinul vostru.
Destul!
Pregătiţi-vă pentru ce e mai rău!
- Sunt fraţii mei. Haita mea. - Ei sunt haita mea, Herenneis!
Şi vor face ce spun eu.
Nu-i lăsa să treacă!
E ultima ta şansă, Tarinkri, lasă-ne să trecem!
Nu mai primesc ordine de la cei care nu o respectă pe zeiţă.
Luaţi-i de-aici!
Eşti un câine, Herenneis!
Un câine trădător!
De ce îi laşi să facă asta, Yemos?
Faptul că nu participi nu înseamnă nimic, zeiţa nu te va ierta!
Wiros ştie care e calea.
Haita trebuie să-l urmeze!
Nu mai există o haită, Herenneis, fraţii se vor ucide între ei.
Nu există altă cale.
Ajută-mă!
M-am gândit la cuvintele voastre.
Am nevoie de puţin timp ca să decid ce vreau să fac.
Am văzut adevărul în ochii voştri.
În vorbele voastre nu există umbre,
totul a fost foarte clar,
precum apa râului sacru.
Vă este teamă de mine.
Sunteţi gata să-i trădaţi pe cei care v-au fost aliaţi.
Din acest motiv, vieţile voastre
nu valorează nimic.
Cu sângele vostru murdar voi blestema pământurile voastre.
Din vina voastră nu va rămâne nimic din ce au construit părinţii voştri.
Lasă-l în seama mea!
Salvează-mă!
Ajută-mă!
Măcar mori cu demnitate, Lausus.
Cunosc această voce.
Nu eşti demn de tatăl tău, eşti o fiinţă mizerabilă.
Spală-ţi hainele!
Pleacă!
Stai departe de mine.
Salvează-te!
Dacă ne vom întâlni din nou,
nu voi avea milă de tine.
Nu suntem singuri, zeiţa nu ne-a abandonat.
Nu ne-a abandonat.
Unu, doi, trei, patru, cinci!
Am făcut această sabie în speranţa de a o vedea în mâna ta.
E cea mai rezistentă armă pe care am făcut-o vreodată.
Am dormit foarte puţin,
nu am mâncat nimic,
pentru că mi-a fost teamă că nu te voi mai revedea.
Aşa cum simte orice tată pentru fiica lui.
- O să-l ucid! - Nu, Yemos.
Eu trebuie să fac asta.
Roagă-te ca de data asta să nu-mi tremure mâna
şi să uit că acest om a fost tatăl meu.
Ştiam că te vei întoarce.
Ai sperat.
Nu, am ştiut,
pentru că Roma nu există fără tine.
Dacă am făcut ceva ce ar putea părea nelegiuit,
zeiţa m-a iertat.
De ce eşti aici?
Am dormit un somn lung, dar acum m-am trezit.
Ştii ce faci?
Da, ştiu.
Dar tu?
Când eram copil, am fost lăsat în pădure, înfăşurat într-o pătură.
Toţi fraţii mei au murit acolo, doar eu am supravieţuit.
Acum te va proteja şi pe tine.
L-am ucis pe rege ca să-ţi vindec durerea.
Asta îţi doreai.
De ce nu vorbeşti?
Recunoaşte că îţi doreai moartea lui.
L-am ucis ca să-ţi îndeplinesc dorinţa.
Acum merit puţină dragoste din partea ta?
Ia-mă în braţe!
Mâine
armata mea va ataca oraşul fiului tău.
De data asta, nu mai are scăpare.
Aţi urmărit serialul ROMULUS Seria II, episodul 5