- Løp, Kossus! Løp! - Vent på meg!
Forlat alt og kom, Yemos er tilbake!
Ikke dytt!
- Hvor er han, har du sett ham? - Han kom fra elven i går kveld.
Der er han!
- Lenge leve kongene! - Lenge leve kongene våre!
Hvor er Wiros?
Du reddet ham!
Hils på dem, de har ventet på deg.
To romere døde under reisen.
Tre andre er savnet.
De risikerte livene sine for å redde mitt.
Ikke feir konger...
...men dra hjem, ofre til Rumina og de andre gudene...
...og be om at vennene våre kommer hjem.
Vi må ta henne til kongen.
Vi gjør det i morgen, i kveld blir hun hos oss.
Hvem vil ha henne først?
Hvem er hun?
Hun er latiner, vi jaget henne hele kvelden.
Forsiktig, hun biter.
Jeg tar henne til Titus.
Bli med oss, så har vi det litt gøy.
Hun blir med meg, sa jeg.
Gå.
Gå!
Sabinerne overrasket oss i mørket i leiren vår.
- Beordret du henne til å bli? - Det var hennes valg.
Men hadde hun ikke gjort det, hadde vi aldri nådd etruskerland.
Tror du at hun er død?
Jeg vet at hun lever. Jeg kan føle det.
Når du sov, beveget du øynene som om du så noe.
Kanskje du også har sett hennes skjebne...
Vet du hva du så da du lå i din mors livmor?
Ikke jeg heller.
Hvis jeg så noe, må jeg ha glemt det.
Ikke rør deg.
Du vil snart kunne gå igjen.
Far...
Er det deg?
Hvor er vi?
Jeg tenkte på deg hver dag, Ilia.
Og nå er vi sammen igjen.
Hva skjedde?
Så lenge du er med meg, vil ingen skade deg.
Vi tok dem inn mens dere var borte.
Krigen skremte dem, de forlot åkrene og drepte dyrene sine.
Men kjøttet begynner å råtne, og vi vet ikke hvordan vi kan hjelpe dem.
- Hvor mange dyr? - Nok til å gi alle mat i fem måneder.
Vi har prøvd å tørke kjøttet, men saltforsyningen er tom.
- Hvorfor forteller du ikke sannheten? - Hva mener du, Maccus?
Si at vi har 300 kg på Ruminas område dere ikke tør å ta.
Det saltet er hellig for gudinnen, Maccus, ingen kan røre det.
Hvis du var konge, hva hadde du gjort?
Jeg setter ikke meg selv i en konges sted.
Og du, Tarinkri? Hvis makten var din?
Konger er dødelige, saltet tilhører gudinnen.
Vil du at de skal sulte for å respektere gudinnen?
Del ut hvete og spelt til disse folkene.
- I morgen ved daggry tar vi saltet. - Du kan ikke bestemme...
Jeg må bestemme, Tarinkri, og jeg ser ingen annen løsning.
Yemos, si at han ikke kan gjøre dette.
Wiros har rett, avgjørelsen er tatt.
Dere tar det saltet over mitt lik!
La meg overbevise henne, Tarinkri er villig til å lytte.
Jeg kan ikke røre meg.
Du må hvile, ikke stille spørsmål.
Hvorfor tok du meg med til Mars' helligdom?
Her er vi trygge, ingen finner oss.
Husker du ikke hva som skjedde med deg?
Jeg husker at jeg kjempet mot sabinersoldater.
Så er resten bare rot.
Du lå på bakken, slet med å puste...
De ville drepe deg.
Og jeg reddet deg.
Hold deg i ro...
Hva gjorde de mot deg?
Det er straffen for mine synder.
Men du er tilgivelse.
Fra og med i dag vil jeg bare være faren din igjen.
Far...
Jeg må tilbake til Roma.
Jeg må forsvare byen min.
Roma eksisterer ikke lenger, byen har blitt ødelagt.
Det kan ikke være sant.
Jeg så ruinene med mine egne øyne, og flammene som brant...
...likene av de to kongene.
Det kan ikke stemme.
Det kan ikke stemme...
Sabinerne invaderte De 30, og kongene overga seg til Titus-
-men vi trenger ikke å bry oss om det.
Når du blir bedre, skal vi krysse skogen-
-og finne et nytt hjem.
Vi skal dyrke jorden, og geitene vil gi oss melk.
Ikke rør deg, min datter.
Jeg skal beskytte deg mot alle.
Selv mot meg selv.
Skogens og fjellenes frue.
Moder Rumina...
...hør på meg.
Vi bygget denne byen for deg.
Vi gjorde den til et symbol på håp-
-et tilfluktssted for de som ser etter en ny begynnelse.
Et symbol på frykt for de hovmodige...
...som kryper sammen når de hører navnet ditt.
Vi har dedikert de første fruktene av hver innhøsting til deg...
...jernet i våre våpen og 300 kg salt.
Vi har sverget at vi ikke skal skusle bort rikdommen din.
Tilgi oss nå om vi ikke holder løftet vårt.
Spar oss for raseriet ditt og hjelp oss å holde...
...ondskapen...
...langt unna oss.
Hva vil du?
Hvorfor drepte du dem ikke?
Jeg hadde tilsatt giften, han skulle til å drikke da vi ble angrepet.
Du kunne ha drept dem etterpå.
I stedet tok du dem med til prestene dine.
Hvis du ikke tror meg, har jeg ikke mer å si.
Husk at Wiros er en fiende, Ersilia.
Selv om han nå lar deg dra hvor du vil-
-er vi ennå fanger. Han nøler ikke med å drepe deg for å redde byen.
Tror du at du vet mer enn meg, Vibia?
Hvis det du sier var sant, hadde jeg allerede vært død.
Du snakker om ham som om du bærer ham i hjertet ditt.
Velkommen til deres hellige by-
-som ikke lenger er hellig eller deres.
Du erobret den, og den tilhører deg med rette.
Vi har kommet for å bøye oss for din nåde og visdom.
Når en konge respekterer meg, respekterer jeg ham.
Jeg skal høre på dere.
Vi ber bare om fred, og til gjengjeld tilbyr vi lojalitet og vennskap.
Vil du være den første av De 30, som Numitor en gang var-
-vil vi ofre til din Gud og feire foreningen av våre folk.
Og romerne?
Dere er latinere som dem.
Bryr dere dere ikke om skjebnen deres?
Wiros tryglet oss om å kjempe ved hans side, men vi nektet.
De brøt lovene deres-
-og det er rett at ditt folks raseri bør regne ned på dem.
Du i bakgrunnen-
-som ser ut til å svelge tårer, hvem er du?
Jeg heter Lausus.
Jeg styrer byen Gabii.
Hvorfor hører jeg tristhet i stemmen din?
Tok de deg med hit mot din vilje?
Jeg er her av min egen frie vilje. Folket mitt er leie.
De ønsker bare fred.
Hva gjør du her, Tarinkri?
Din plass er å forsvare byen ved muren.
Min plass er der jeg ser en fiende, om han kommer innenfra eller utenfra.
- Hva skal du gjøre? - Hold deg unna.
Ser du på meg som fienden din?
Du har ingen myndighet over saltet, det tilhører gudinnen.
Vi vet ikke hvor lenge krigen vil vare.
En dag vil vi oppleve sult.
Da vi grunnla byen, vigslet du selv disse forekomstene.
Du sa at de aldri ville bli tomme.
Vi visste ikke hva skjebnen hadde i vente for oss.
Avgjørelsen faller på oss. Du vil forbli skyldfri.
- Jeg kan sperre dem inne. - Hold kjeft, Maccus!
Dere fra Elea lever bare fordi vi sparte dere.
Fortsatt oss mot dere?
- Stille, Maccus! - Hør på meg, jeg ber deg!
Gudinnen beskytter oss og gir oss styrke.
Det er ikke opp til henne å gi oss føde.
Vi er ulver, Yemos, husk det. Vi kan finne mat, vi vil ikke sulte.
Hva er igjen av den du var?
Er du fortsatt en ulv, Yemos?
Gi meg hånden din.
Kjenn hjertet mitt.
Det slår rolig og sakte.
Det er ikke hjertet til en fiende.
Hvis du vil være min venn-
-stol på gudinnen som du alltid har gjort.
Vi skal vinne på slagmarken og vil ikke trenge forsyninger.
Du vet det også.
Uten gudinnen... er du ingenting.
Jeg gir deg én dag til.
Ikke tving meg til å gjøre som andres konger.
De sa at du har vært her siden daggry-
-men jeg ser ingen storm i horisonten.
Jeg er ikke her for å se på himmelen.
Hva ser du når Sancus snakker til deg?
Jeg ser ingenting.
Noen ganger er det lyn, andre ganger bare stemmer.
Jeg hører dem og gjentar dem, og de er sanne.
Har guden aldri bedratt deg?
Bedrag er for dødelige, ikke for gudene.
Så hva skjedde? Bøyde gudene seg for et menneskes vilje?
Er du et menneske?
Jeg frykter og blør, jeg er ingen gud.
Det finnes guder som blør.
Hva mener du?
Da vi dro, ba søstrene mine meg om å drepe deg.
Jeg hadde med meg gift.
30 gram var nok til å stoppe blodet i hjertet ditt.
Jeg helte alt i koppen din.
Du skulle til å drikke, men i det øyeblikket ble vi angrepet.
Jeg burde drepe deg for det du sier.
Jeg vet det, jeg la livet mitt i dine hender.
Hvorfor?
Da faren min solgte meg til sabinerne-
-sa han at jeg var skjebnebestemt for en Gud.
Jeg trodde alltid at det var Sancus, og jeg tjente ham med hengivenhet.
Du er guden...
...jeg er skjebnebestemt til. Derfor vet jeg at du ikke vil drepe meg.
En mann som tror han er en gud, er begynnelsen på ulykke.
Men for en gud er det å tro at han er en mann en drøm han må våkne fra.
Det var derfor du kidnappet meg.
Du tok meg med hit...
...fordi jeg må vekke deg.
Jeg er ingen gud, Ersilia.
Gå din vei, da.
Hvor har du vært?
Jeg lette etter mat.
Jeg var tørst. Ikke la meg være alene.
Jeg er her nå.
Du tilkalte meg, min herre?
Det er ikke jeg som vil snakke med deg.
Silvia...
Ikke vær respektløs, kall henne dronning.
En dronning er fri, det er ikke jeg.
De tilbyr meg sin støtte, Silvia.
Og til gjengjeld bør jeg sette deg fri.
Vil du hjelpe meg å bestemme?
Du vil igjen få respekten du fortjener. Det lover jeg.
Du kan ikke love noe, Lausus. Du er som en redd hund.
Nå er vi alle redde. Du også.
Men det er din sønns feil, han brakte denne ulykken til våre land.
Og nå har dere forlatt ham.
I stedet for å støtte ham kommer dere hit for å be om en allianse.
Når vi møter de som er sterkere, kan vi bare bøye hodet.
Vi må redde det som fortsatt kan reddes.
Yemos vil kjempe og vinne denne krigen.
- Silvia... - Ikke rør meg!
Dere vil dø som kjøtere, alle sammen.
Ingen vil gråte over deres lemlestede kropper.
La meg gå.
Jeg vil ikke høre på deg.
Det holder, far.
Ordene dine falt for døve ører. Tarinkri og de andre vokter saltet.
Hva skal vi gjøre?
Det er fortsatt tid, hun vil bli overbevist. Jeg vil ikke bruke vold.
Hun tror hun kan overbevise deg. Du har vist at du er usikker.
- Jeg har vist hva jeg føler. - De tar feil, Yemos.
Og om de hadde rett?
Hva om noe drev oss til å være ugudelige?
Det finnes mennesker, og det finnes guder, Wiros.
Selv det største menneske må respektere det hellige.
Hvem bestemmer hva som er hellig?
Dere sier at saltet er hellig, det samme er murene, våpnene, ilden.
Jeg har sett uoppfylte profetier-
-og andre profetier jeg har funnet på, bli oppfylt.
Vet du ikke hva hellig betyr?
Jeg vet hvordan det er å være sulten.
Hva vil du gjøre? Vil du bruke makt?
Vi venter, men hvis de ikke går, vil ikke ord være nok.
- Du kan ikke dra! - Slipp meg!
Det er ingen frelse der ute, forstår du?
Jeg vil ikke vise nåde for noen. Du må bli ved min side om du vil leve.
Slipp meg! Slipp meg!
Jeg kjente igjen masken.
Jeg så deg blant sabinerne.
Du løy igjen...
...som du alltid har gjort.
Ingenting du sier, er sant.
Roma har ikke blitt ødelagt. Fortell meg sannheten.
Ikke ennå.
Men jeg skal ødelegge byen, og kun da vil raseriet mitt bli dempet.
Du kan holde meg her med makt og med gift...
- ...men det er ikke kjærlighet. - Å beskytte deg er ikke kjærlighet?
Jeg reddet livet ditt.
Hvordan kunne jeg stole på deg?
Og hvem fortjener din tillit?
Ingen er verdig, det er ingen tillit eller respekt.
Det er bare hat, misunnelse, ambisjon, sinne!
Ikke alle er som deg, far.
Vårt bånd er det eneste som gjør meg menneskelig.
Uten deg er jeg bare et dyr!
Hvis jeg holder deg langt fra døden, raseriet mitt, vil jeg også overleve.
Jeg tilhører ikke deg.
Jeg er fri.
Og den dagen vil komme når giften og tauene dine ikke kan stoppe meg.
Og den dagen vil jeg drepe deg.
For du er årsaken til alt ondt.
Hold deg unna, denne gangen skal jeg snakke.
Jeg beordrer dere til å slippe oss forbi.
Snakker du fordi han skammer seg over det du gjør?
Ingen her trenger å skamme seg, ingen vil skade dere.
Jeg ser klubber i hendene deres, ikke lyv.
Se på deg selv, Tarinkri. Dere er få mot mange.
Rumina er med meg!
Tar dere saltet, vil dere være alene og skjebnebestemt til å dø.
Nok! Vær forberedt på det verste.
- De er brødrene mine, flokken min... - De er flokken min, Herennèis!
Og de gjør som jeg sier.
Ikke la dem passere.
Dette er siste sjanse jeg gir deg, Tarinkri, flytt dere!
Jeg tar ikke lenger ordre fra dem som ikke respekterer gudinnen.
Før dem bort!
Du er en kjøter, Herennèis!
En forræder!
Hvorfor lar du dem gjøre dette, Yemos?
Å ikke delta er ikke nok, gudinnen vil aldri tilgi deg.
Wiros vet veien videre, flokken må være lojal mot ham.
Det er ingen flokk lenger. Brødre vil drepe hverandre.
Det er ingen annen måte.
Hjelp meg.
Jeg tenkte på det dere sa.
Jeg trengte ikke mye tid på å bestemme meg.
Jeg så sannheten i øynene deres.
I ordene deres var det ingen skygger.
Alt var klart.
Som vannet i den hellige elven.
Dere er redde for meg.
Dere er klare til å forråde de som var deres allierte.
Derfor er ikke livene deres verdt noe.
Med det råtne blodet deres forbanner vi landene deres.
På grunn av dere vil ingenting gjenstå av det fedrene deres bygget.
Overlat ham til meg.
Redd meg.
Hjelp meg.
Dø med verdighet, Lausus.
Jeg kjenner stemmen din.
Du er ikke verdig faren din, du er bare en miserabel mann.
Vask klærne dine.
Dra.
Hold deg unna meg, og redd deg selv.
Hvis jeg møter deg igjen...
...viser jeg ingen nåde.
Vi er ikke alene, gudinnen har ikke forlatt oss.
Hun har ikke forlatt oss.
Én. To. Tre. Fire. Fem!
Jeg laget dette sverdet i håp om å se det i din hånd.
Det er det mest motstandsdyktige våpenet jeg har smidd.
Jeg sov lite.
Jeg spiste ingenting.
Jeg var redd for aldri å se deg igjen.
Som en far ville gjort for sin datter.
- Jeg skal drepe ham. - Nei, Yemos.
Jeg må gjøre det.
Bare be om at hånden min ikke skjelver denne gangen.
Og at jeg glemmer at den mannen var min far.
Jeg visste at du ville komme tilbake.
- Du håpet. - Nei, jeg visste det.
Fordi Roma eksisterer ikke uten deg.
Og hvis jeg har gjort noe som kan virke ugudelig...
...har gudinnen tilgitt meg.
Hvorfor er du her?
Jeg har sovet lenge, men nå er jeg våken.
Vet du hva du gjør?
Ja, gjør du?
Jeg var pakket inn i dette teppet-
-da de forlot meg i skogen som baby.
Alle brødrene mine døde i den skogen. Jeg var den eneste som overlevde.
Nå vil det beskytte deg også.
Jeg drepte en konge for å lege smerten din.
Det var det du ønsket.
Hvorfor snakker du ikke?
Innrøm at du ønsket ham død.
Jeg drepte ham for å oppfylle ønsket ditt.
Fortjener jeg en liten del av din kjærlighet nå?
Hold meg.
I morgen...
...vil hæren min angripe din sønns by.
Og denne gangen slipper ingen unna.
Tekst: Kay Morten Magelie Iyuno