Fuss, Kossus!
Várjatok meg!
Gyertek tüstént! Yemos visszatért!
Ne tolakodj!
- Hol van? Látod? - Tegnap éjjel jött meg a folyóról.
Ott van!
Éljenek soká királyaink! Éljen soká Yemos!
Éljenek soká királyaink!
Wiros hol van?
Megmentetted őt!
Köszöntsd őket! Már nagyon vártak.
Kér római meghalt útközben.
Másik három eltűnt.
Az életüket kockáztatták értem.
Ne királyaitokat ünnepeljétek!
Inkább menjetek haza,
áldozzatok Rumiának meg a többi istennek,
és imádkozzatok azért, hogy barátaink hazatérjenek!
ROMULUS 2. ÉVAD 5. RÉSZ
A király elé kell vinnünk.
Majd holnap. Ma éjjel velünk marad.
Ki akarja elsőnek?
Ki ő?
Egy latin nő.
Egész éjjel üldöztük.
Vigyázz vele! Harapós.
Elviszem Titushoz.
Tarts velünk! Szórakozunk egyet.
Azt mondtam, hogy velem jön!
Menjetek!
Takarodjatok!
A szabinok a sötétben ütöttek rajtunk, miközben táboroztunk.
- Megparancsoltad neki, hogy maradjon? - Megtagadta.
De ha nem tette volna, nem jutunk el az etruszkok földjére.
Szerinted meghalt?
Tudom, hogy életben van.
Érzem.
Alvás közben forgattad a szemeidet, mintha látnál valamit.
Talán az istennő elárult neked egy titkot.
Talán az ő végzetét is láttad.
Te tudod, mit láttál, amikor az anyád méhében voltál?
Hát én sem.
Ha láttam is valamit, biztos elfelejtettem.
Ne mozogj!
Nemsokára újra tudsz majd járni.
Apám?
Te vagy az?
Hol vagyunk?
Minden nap eszembe jutottál, Ilia,
és most újra együtt vagyunk.
Mi történt?
Amíg velem vagy, nem eshet bántódásod.
Befogadtuk őket a távollétetekben.
Megrémültek a háborútól. Elhagyták mezőiket, leölték az állataikat,
de a hús kezd megrohadni, és nem tudjuk, hogy segítsünk rajtuk.
Mennyi állatuk van?
Elég ahhoz, hogy öt hónapig mindenkit etessünk.
Próbáltuk szárítani a húst, de elfogyott a sókészletünk.
- Mondjátok el neki az igazat! - Mire célzol, Maccus?
Van hatszáz font só a Rumia-erődben,
amihez nem mertek hozzányúlni.
Az a só szent az istennő számára, Maccus. Senki sem érhet hozzá.
Ha király lennél, mit tennél?
Én nem képzelem magam egy király helyébe.
És te, Tarinkri?
Ha a tiéd volna a hatalom?
A királyok halandók. A só az istennőé.
Éhezzenek, hogy tiszteljék az istennőt?
Adj nekik búzát és farrót!
Holnap hajnalban elhozzuk a sót.
Erről nem dönthetsz!
Döntenem kell, Tarinkri. És nem látok más megoldást.
Yemos, mondd neki, hogy ezt nem teheti!
Wirosnak igaza van.
Meghozta a döntést.
Csak a holttestemen át férhettek hozzá ahhoz a sóhoz!
Majd én meggyőzöm.
Tarinkri hajlik a jó szóra.
Nem bírok megmozdulni.
Te csak pihenj! Ne kérdezősködj!
Miért hoztál engem Mars szentélyébe?
Itt biztonságban vagyunk. Senki sem talál ránk.
Nem emlékszel rá, mi történt veled?
Arra emlékszem, hogy szabin katonákkal harcoltam.
A többi emlékem zavaros.
A földön feküdtél.
Alig kaptál levegőt.
Meg akartak ölni.
És megmentettelek.
Maradj veszteg...
Mit tettek veled?
Ez a büntetés a bűneimért.
Te viszont a megbocsátás vagy.
Mától fogva megint csupán az apád leszek.
Apám!
Vissza kell térnem Rómába.
Meg kell védenem a városomat.
Róma nincs többé. Porig rombolták.
Nem igaz...
A saját szememmel láttam a romokat,
a hatalmas tüzet,
a két király holttestét.
Az nem lehet.
A szabinok megszállták a Harmincak földjeit.
A királyok behódoltak Titusnak, de ez nem a mi gondunk.
Ha majd jobban leszel, átkelünk az erdőn,
keresünk új otthont,
műveljük a földet, és a kecskék adnak majd tejet.
Ne mozdulj, leányom!
Megvédelek mindenkitől.
Még magamtól is.
Erdők és hegyek asszonya!
Rumia anya,
hallgass meg!
Neked építettük ezt a várost.
A remény jelképévé tettük.
Menedékké azok számára, akik újra akarják kezdeni.
A rettegés jelképévé a büszkék számára,
akik neved hallatán megrettennek.
Neked ajánlottuk minden szüret első gyümölcseit,
fegyvereik vasát és hatszáz font sót.
Megesküdtünk arra, hogy nem tékozoljuk el vagyonodat.
Bocsásd meg nekünk, ha megszegjük ígéretünket!
Ne sújtson le ránk haragod, és segíts,
hogy a gonoszt
távol tarthassuk magunktól!
Mit akarsz?
Miért nem ölted meg őket?
Beletettem a mérget a poharába. Már majdnem kiitta, amikor megtámadtak.
Utána is megölhetted volna őket,
de inkább a papjaidhoz vitted a két királyt.
Ha nem hiszel nekem, nincs több mondanivalóm.
Ne feledd, hogy Wiros az ellenségünk, Ersilia!
Még ha most engedi is, hogy szabadon járj-kelj,
attól még rabok vagyunk.
Habozás nélkül megölne, ha a városát kéne megvédenie.
Azt hiszed, többet tudsz nálam, Vibia?
Ha igaz lenne, amit mondanál, már nem élnék.
Úgy beszélsz róla,
mintha belopta volna magát a szívedbe.
Legyetek üdvözölve
szent városotokban,
mely nem szent többé, és nem is a tiétek.
Meghódítottad, és immár téged illet.
Azért jöttünk, hogy fejet hajtsunk irgalmad és bölcsességed előtt.
Ha egy király tisztel engem, én is tisztelem őt.
Meghallgatlak titeket.
Mi csak békét kérünk.
Cserébe felajánljuk hűségünket és barátságunkat.
Ha a Harmincak vezére akarsz lenni, mint egykor Proca, Numitor fia volt,
áldozunk az istenednek,
és megünnepeljük népeink egyesülését.
És a rómaiak?
Latinok vagytok, ahogy ők is.
Az ő sorsuk hidegen hagy titeket?
Wiros könyörgött, hogy az ő oldalán harcoljunk, de visszautasítottuk.
Megszegték törvényeidet,
és jogos, hogy néped haragja rájuk záporozzon.
Te, ott hátul,
aki úgy fest, könnyeit nyeldesi,
ki vagy?
A nevem Lausus.
Gabi városának vezére vagyok.
Miért cseng ki bánat a hangodból?
Akaratod ellenére rángattak ide?
Saját akaratomból jöttem.
A népem elcsigázott.
Ők csupán békét akarnak.
Mit keresel itt, Tarinkri?
A te helyed a falakon van, hogy védd a várost.
Az én dolgom kiszúrni az ellenséget,
jöjjön az belülről vagy kívülről.
- Mit akarsz tenni? - Maradj veszteg, bármi is történik!
Engem ellenségnek tekintesz?
Nincs hatalmad a só felett. Az az istennőé.
Nem tudjuk, meddig tart a háború.
Egy nap majd éhezni fogunk.
Amikor a várost alapítottuk, te szentelted fel a készletet.
Azt mondtad, sosem használjuk fel!
Nem tudtuk, mit hoz a sors...
A döntés súlya minket terhel. A te lelkiismereted tiszta marad.
Add parancsba, és bezáratom őket!
Hallgass! Ti, velaiak csak azért éltek, mert megkíméltünk titeket!
Még most is ellenünk vagy?
- Hallgass, Maccus! - Hallgass rám, könyörgöm!
Az istennő megvéd, és erőt ad nekünk.
Nem az ő dolga etetni minket.
Farkasok vagyunk, Yemos, ezt ne feledd!
Tudunk élelmet keresni magunknak. Nem fogunk éhen halni.
Mi maradt abból, ami voltál?
Farkas vagy még, Yemos?
Add a kezed!
Tedd a szívemre!
Halkan, nyugodtan és lassan ver.
Ez nem egy ellenség szíve.
Ha a barátom akarsz lenni,
bízz az istennőben, ahogy mindig is tetted.
Győzni fogunk a csatamezőn, és nem lesz szükségünk ellátmányra.
Te is tudod,
hogy az istennő nélkül
semmi sem vagy.
Még egy napot adok.
Ne kényszeríts arra, amit egy másik nép királya tenne!
Azt mondták, hajnal óta itt vagy,
de nem látok vihart a horizonton.
Nem azért jöttem, hogy az eget kémleljem.
Mit látsz, amikor Sancus szól hozzád?
Semmit.
Néha villámlik, máskor csak hangokat hallok.
Hallom azokat, és megismétlem. És igazat szólnak.
Sosem tévesztett meg az isten?
A megtévesztés a halandók szokása, nem az isteneké.
Akkor mi történt?
Az istenek meghajoltak egy ember akarata előtt?
Te ember vagy?
Félek és vérzek. Nem vagyok isten.
Vannak istenek, akik véreznek.
Mire célzol?
Mielőtt elindultunk,
a nővéreim arra kértek, hogy öljelek meg.
Volt nálam méreg.
Egy unciányi elég ahhoz, hogy megálljon a szíved.
Az egészet a poharadba öntöttem.
Épp meg akartad inni, amikor megtámadtak.
- Ezért meg kéne öljelek. - Tudom.
A kezedbe tettem az életemet.
Miért?
Amikor az apám eladott a szabinoknak,
azt mondta, egy istennek szántak.
Mindig azt hittem, Sancus az, és odaadóan szolgáltam őt.
Te vagy az az isten,
akinek engem szántak. Ezért tudom, hogy nem fogsz megölni.
Ha egy ember istennek hiszi magát, az a balszerencséje kezdete.
De ha egy isten embernek képzeli magát, fel kell ébrednie az álomból.
Ezért raboltál el
és hoztál ide engem.
Mert fel kell ébresszelek.
Nem vagyok isten, Ersilia.
Akkor menj innen!
Hol voltál?
Élelmet kerestem.
Megszomjaztam.
Nem szabad egyedül hagynod.
Most már itt vagyok.
Hívattál, uram?
Nem én kívánok beszélni veled.
- Silvia? - Ne légy tiszteletlen!
Szólítsd királynőnek!
Egy királynő szabad. Én nem vagyok az.
Felajánlották nekem a támogatásukat, Silvia.
Cserébe szabadon engedlek.
Segítsek dönteni?
Újra megkapod majd a tiszteletet, ami neked kijár.
Megígérem.
Te nem ígérhetsz semmit, Lausus.
Olyan vagy, mint egy rémült kutya.
Most mindnyájan félünk.
Te is.
De erről a te fiad tehet. Ő hozott balszerencsét a földjeinkre.
Erre most cserben hagytátok
ahelyett, hogy támogatnátok, és itt könyörögtök szövetségért!
Ha erőssebbel kerülünk szembe, kénytelenek vagyunk meghunyászkodni.
Mentenünk kell azt,
ami még menthető.
Yemos harcolni fog, és megnyeri ezt a háborút.
- Silvia... - Ne érj hozzám!
Úgy fogtok megdögleni mind, mint a kutyák.
Senki sem fog zokogni megcsonkított hullátok felett!
Hadd menjek el!
Nem vagyok kíváncsi a szavaidra.
Elég...
Apám! Elég...
Szavaid süket fülekre találtak.
Tarinkri és a többiek még mindig a sót őrzik.
Mit tegyünk?
Van még idő. Meg fogom győzni. Nem akarok erőszakhoz folyamodni.
Ő is azt hiszi, meg tud győzni téged. Bizonytalanságot mutattál.
- Azt mutattam ki, amit érzek. - Tévednek, Yemos.
És ha mégis igazuk volt?
Ha valami istentelenségre késztetett minket?
Vannak az emberek, és vannak az istenek, Wiros,
és még a legnagyobb embereknek is tisztelniük kell azt, ami szent.
Ki dönti el, mi a szent?
Te azt mondod, szent a só, miként a falak, a fegyverek, a tűz is.
Láttam már beteljesületlen jóslatot,
és beteljesülni olyan jóslatot, amit én találtam ki.
Tényleg nem tudod, mi az, hogy szent?
Tudom, milyen éhesnek lenni, és nem találni ételt.
Mit akarsz tenni?
Erőt akarsz alkalmazni?
Várunk, de ha nem mennek el, szavakkal nem sokra megyünk.
- Nem mehetsz el! - Eressz!
Odakint nincs megváltás, érted?
Senkin nem fogok könyörülni. Maradj mellettem, ha élni akarsz!
Eressz!
Felismertem az álarcot.
Láttalak a szabinok közt.
Megint hazudtál.
Mindig hazudsz.
Semmi sem igaz, amit mondasz.
Rómát nem rombolták porig. Mondd meg az igazat!
Még nem,
de én majd porig rombolom, és dühöm csak akkor enyhül majd.
Erővel, méreggel tartasz itt,
de a szereteted nem szeretet.
Nem szeretet az, hogy óvlak?
Megmentettem az életedet.
Hogy bízhattam benned?
És ki érdemes a bizalmadra?
Nincs arra érdemes férfi. Nincs bizalom, se tisztelet,
csak gyűlölet, irigység, törekvés és düh!
Nem minden férfi olyan, mint te,
apám.
A kettőnk közti kötelék az egyetlen, ami emberivé tesz!
Nélküled én csak egy állat vagyok!
Ha megóvlak a haláltól, a haragomtól, én is életben maradok!
Nem vagyok a tulajdonod.
Szabad vagyok,
és eljön majd a nap, amikor a mérged és a köteled nem tartanak már vissza.
És azon a napon meg foglak ölni,
mert te vagy minden gonoszság okozója.
Maradj itt! Ezúttal én beszélek.
Megparancsolom, hogy engedj át!
Rávett arra, hogy te beszélj, mert szégyelli, amit műveltek?
Senkinek nem kell szégyellnie magát.
Senki sem akar bántani titeket.
Ne hazudj! Látom a husángokat.
Nézz magatokra, Tarinkri! Ellenszegültök a többség akaratának.
Rumia velem van!
Ha elviszitek a sót, magatokra maradtok és meg fogtok halni.
Elég!
Készüljetek a legrosszabbra!
- Ők a fivéreim, a falkám. - Az én falkám, Herenneis!
És engedelmeskedni fognak nekem.
Ne engedjétek át őket!
Ez az utolsó esélyetek, Tarinkri. El az útból!
Többé nem engedelmeskedem annak, aki nem tiszteli az istennőt.
Vigyétek őket innen!
Kutya vagy, Herenneis!
Áruló kutya!
Miért hagyod ezt, Yemos?
Nem elég, ha kimaradsz belőle. Az istennő sosem bocsát meg neked!
Wiros kezében a jövő.
A falkának hűnek kell maradnia hozzá.
Nincs több falka, Herenneis. Testvérek ölik majd egymást...
Nincs más módja.
Segíts!
Gondolkodtam a szavaitokon.
Idő kellett ahhoz, hogy eldöntsem, mitévő legyek.
Láttam az igazságot a szemetekben.
Szavaitokban nem voltak árnyak.
Minden oly tisztának tűnt,
mint a szent folyó vize.
Féltek tőlem.
Készek vagytok elárulni hajdanvolt szövetségeseiteket,
és ezért az életetek
fabatkát sem ér!
Bűzös véretekkel megátkozzuk a földjeiteket,
mert miattatok nem marad semmi abból, amit apáitok felépítettek!
Őt bízd rám!
Ments meg!
Segíts!
Legalább a halálod legyen méltóságtejes, Lausus.
Ismerem a hangodat.
Nem vagy méltó apádhoz. Szánalmas ember vagy csupán.
Mosd ki a ruhádat!
Menj el!
Kerülj engem messzire,
és mentsd az irhád!
Ha még egyszer találkozunk,
nem lesz irgalom.
Nem vagyunk egyedül. Az istennő nem hagyott el minket.
Nem hagyott el minket.
Egy, kettő,
három, négy, öt!
Abban a reményben csináltam e kardot, hogy egyszer majd kezedbe veszed.
Ennyire erős fegyvert még sosem kovácsoltam.
Alig aludtam,
nem ettem semmit,
mert attól féltem, hogy soha többé nem látlak.
Ahogy egy apa féltené a lányát.
- Megölöm. - Nem, Yemos.
Nekem kell megtennem.
Csak imádkozz, hogy ezúttal ne remegjen a kezem,
és elfelejtsem, hogy az az ember egykoron az apám volt.
Tudtam, hogy visszatérsz.
Csak remélted.
Nem. Tudtam,
mert nélküled Róma nem létezik,
és ha tettem is olyasmit, ami istentelennek tűnik,
az istennő megbocsátott nekem.
Mit keresel itt?
Sokáig aludtam, de most már ébren vagyok.
Tudod, mit csinálsz?
Tudom.
És te?
Takaróba csavartak, amikor csecsemő koromban az erdőben hagytak.
Az összes fivérem meghalt.
Egyedül én maradtam életben.
Most már téged is védeni fog.
Megöltem egy királyt, hogy elűzzem fájdalmadat.
Ezt akartad.
Miért nem szólsz?
Ismerd el, hogy a halálát kívántad!
Csak azért öltem meg, hogy teljesüljön kívánságod.
Kiérdemeltem egy kicsit a szeretetedből?
Ölelj át!
Holnap
a seregem megtámadja a fiad városát,
és ezúttal nem menekül.
Magyar szöveg: Olajos Ákos Iyuno-SDI Group