Trči, Koso, trči!
Čekajte me!
Ostavite sve i dođite! Jem se vratio!
Ne guraj se!
Gdje je? Vidio si ga? - Stigao je sinoć rijekom.
Eno ga!
Živjeli kraljevi! Živio Jem! - Živjeli naši kraljevi!
Gdje je Viro?
Spasio si ga!
Obrati im se, čekali su te.
Dvoje Rimljana poginulo je na putu,
još je troje nestalo.
Riskirali su svoj život da spase moj.
Ne slavite kraljeve,
nego se vratite kućama,
prinesite žrtve Rumiji i drugim bogovima
i molite da nam se prijatelji vrate kući.
Moramo je odvesti kralju.
Sutra ćemo. Večeras ostaje s nama.
Tko je želi prvi?
Tko je ona?
Latinka je.
Gonili smo je cijelu noć.
Pazi, grize.
Odvest ću je Titu.
Pođi s nama. Malo ćemo se zabaviti.
Rekao sam da ide sa mnom.
Odlazite.
Odlazite!
Sabinjani su nas iznenadili u mraku kad smo se utaborili.
Naredio si joj da ostane?
Sama je tako odlučila,
ali da nije, nikada ne bismo stigli u zemlju Etruščana.
Misliš li da je mrtva?
Znam da je živa,
osjećam to.
Kada si spavao, micao si očima kao da nešto vidiš.
Možda ti je Boginja otkrila neku tajnu,
možda si vidio i njenu sudbinu...
Znaš li ti što si vidio kad si bio u majčinoj utrobi?
Ni ja.
Ako i jesam nešto vidio, sigurno sam to zaboravio.
Ne miči se.
Uskoro ćeš ponovo hodati.
Oče?
To si ti?
Gdje smo?
Svaki dan mislio sam na tebe, Ilija,
a sada smo opet zajedno.
Što se dogodilo?
Dok si god sa mnom, nitko ti neće nauditi.
Prihvatili smo ih dok te nije bilo.
Rat ih je preplašio, napustili su svoja polja i ubili svoje životinje,
ali sada meso počinje trunuti i ne znamo kako im pomoći.
Koliko je životinja?
Dovoljno da nas sve prehranjuju pet mjeseci.
Pokušali smo osušiti meso, ali zalihe su soli iscrpljene.
Zašto mu ne kažeš istinu? - Kako to misliš, Mako?
Reci mu da imamo 300 kila u Rumijinoj smjesi
koju se ne usudite uzeti.
Ta je sol sveta Boginji, Mako. Nitko je ne smije dirati.
Što bi ti učinio da si kralj?
Ne stavljam se na mjesto kralja.
A ti, Tarinkri?
Da ti imaš moć?
Kraljevi su smrtnici. Sol pripada Boginji.
Želiš da umru od gladi da ne uvrijede Boginju?
Dajte ovim ljudima pšenice i pira.
Sutra u zoru uzet ćemo sol.
Ne možeš odlučiti...
Moram, Tarinkri, i ne vidim drugo rješenje.
Jeme, reci mu da ne može to učiniti.
Viro je u pravu,
odluka je donesena.
Tu ćete sol uzeti preko mene mrtve.
Pusti da je ja nagovorim.
Tarinkri je voljna saslušati.
Ne mogu se micati.
Samo se odmaraj. Ništa ne pitaj.
Zašto si me doveo u Marsovo svetište?
Ovdje smo na sigurnom, nitko nas neće pronaći.
Ne sjećaš se što ti se dogodilo?
Sjećam se borbe protiv sabinskih vojnika.
Ostatak je u magli.
Bila si na podu,
teško si disala,
htjeli su te ubiti,
a ja sam te spasio.
Miruj... Miruj...
Što su ti učinili?
To je kazna za moje grijehe.
Dok si ti oprost.
Od danas bit ću opet samo tvoj otac.
Oče,
moram se vratiti u Rim.
Moram braniti svoj grad.
Rim više ne postoji, razoren je.
To je nemoguće.
Vidio sam ruševine vlastitim očima
i vatre kako plamte,
tijela dvojice kraljeva.
Nemoguće.
Nemoguće...
Sabinjani su napali zemlje Tridesetorice,
kraljevi su se predali Titu, ali ne moramo mariti za to.
Kada se oporaviš, prijeći ćemo šumu,
naći ćemo novi dom,
obrađivat ćemo zemlju i koze će nam davati mlijeko.
Ne miči se, kćeri moja.
Ja ću te zaštititi od svega.
Čak i od sebe.
Gospo od šuma i planina...
Majko Rumija,
saslušaj me,
izgradili smo ti ovaj grad,
načinili smo od njega simbol nade,
utočište za one koji traže novi početak,
simbol užasa za ohole,
koji drhte na spomen tvog imena.
Posvetili smo ti prve plodove svake žetve,
željezo našeg oružja i 300 kila soli,
zakleli smo ti se da nećemo rasipati tvoje blago.
Oprosti nam sad ako ne uspijemo održati obećanje,
poštedi nas svoga gnjeva i pomozi nam zadržati
zlo
podalje od nas.
Što želiš?
Zašto ih nisi ubila?
Dodala sam otrov, trebao ga je popiti, a onda su nas napali.
Mogla si ih ubiti poslije,
a odvela si ih svojim svećenicima.
Ako mi ne vjeruješ, nemam ti više što reći.
Ne zaboravi da je Viro neprijatelj, Ersilija.
Iako ti sada dopušta da ideš kamo želiš,
još uvijek smo zarobljenice.
Ne bi oklijevao da te ubije da spasi grad.
Misliš li da znaš više od mene, Vibija?
Da je to što govoriš istina, već bih bila mrtva.
Govoriš o njemu
kao da ti se uvukao u srce.
Dobrodošli
u svoj sveti grad,
koji više nije svet, niti vaš.
Osvojio si ga i s pravom ti pripada.
Došli smo se pokloniti tvojoj milosti i mudrosti.
Kada me kralj poštuje, poštujem i ja njega.
Saslušat ću vas.
Samo tražimo mir, a zauzvrat nudimo odanost i prijateljstvo.
Ako želiš biti prvi među Tridesetoricom kao nekoć Numitor, Prokin sin,
prinijet ćemo žrtvu tvom Bogu,
proslavit ćemo ujedinjenje naših naroda.
A Rimljani?
Latini ste, kao oni.
Nije vas briga za njihovu sudbinu?
Viro nas je molio da se borimo uz njega, ali odbili smo.
Prekršili su tvoje zakone
i pravedno je da ih snađe gnjev tvoga naroda.
Ti, u pozadini,
koji naizgled suzdržavaš suze,
tko si ti?
Zovem se Lauz.
Vladam gradom Gabijem.
Zašto ti čujem tugu u glasu?
Doveli su te protiv tvoje volje?
Došao sam svojevoljno.
Moj je narod iscrpljen.
Samo traže mir.
Što radiš ovdje, Tarinkri?
Mjesto ti je na zidinama, u obrani grada.
Mjesto mi je gdje vidim neprijatelja,
došao on izvana ili iznutra.
Što ćeš učiniti? -Ne prilazi, što god bilo.
Smatraš me neprijateljem?
Nemaš nadležnost nad soli. Ona pripada Boginji.
Ne znamo koliko će dugo rat trajati.
Doći će dan kad ćemo biti gladni.
Kada smo osnovali grad, sam si posvetio ove zalihe,
rekao si da nikada neće biti prazne!
Nismo znali što nam sudbina priprema...
Mi smo odgovorni za tu odluku. Tebe odrješujem svake krivnje.
Naredi i zatvorit ću ih.
Zašuti, Mako! Vi iz Velije živi ste samo zato što smo vas poštedjeli.
Još uvijek "mi protiv vas"?
Tišina, Mako! -Saslušaj me, molim te!
Boginja nas štiti i daje nam snagu.
Nije na njoj da nas hrani.
Mi smo vukovi, Jeme, ne zaboravi.
Možemo si potražiti hranu, nećemo umrijeti od gladi.
Što je preostalo od onoga što si bio?
Jesi li još uvijek vuk, Jeme?
Daj mi ruku.
Opipaj mi srce.
Kuca nježno, smireno i polako.
To nije srce neprijatelja.
Ako mi želiš biti prijatelj,
vjeruj Boginji, kako si uvijek vjerovao.
Pobijedit ćemo na bojištu i nećemo trebati zalihe.
Znaš i sam, bez Boginje,
nitko si i ništa.
Dajem ti još jedan dan.
Ne tjeraj me da učinim ono što bi kralj nekog drugog naroda učinio.
Kažu da si ovdje od zore,
ali ne vidim nikakvu oluju na obzoru.
Nisam došla gledati nebo.
Što vidiš kada ti Sanko govori?
Ne vidim ništa.
Ponekad je to munja, ponekad samo glasovi.
Čujem ih i ponavljam i budu istiniti.
Je li te Bog ikada prevario?
Varaju smrtnici, a ne bogovi.
Što se onda dogodilo?
Bogovi su se podvrgnuli čovjekovoj volji?
Jesi li ti čovjek?
Strahujem i krvarim, nisam bog.
Neki bogovi krvare.
Kako to misliš?
Kada smo otišli,
moje sestre tražile su od mene da te ubijem.
Ponijela sam otrov.
Samo jedna unca zaustavila bi ti dovod krvi u srce.
Sve sam ti ulila u kalež.
Trebao si ga popiti, ali u tom su nas trenutku napali.
Trebao bih te ubiti zbog toga što govoriš.
Znam.
Stavljam svoj život u tvoje ruke.
Zašto?
Kada me otac prodao Sabinjanima,
rekao mi je da sam suđena Bogu.
Mislila sam cijelo vrijeme da je to Sanko i služila sam mu predano.
Ti si Bog
kojem sam suđena. Zato znam da me nećeš ubiti.
Kada čovjek povjeruje da je Bog, sva zla počinju.
A kada Bog vjeruje da je čovjek, to je san iz kojega se mora probuditi.
Zato si me oteo,
doveo me ovamo,
jer te moram probuditi.
Nisam Bog, Ersilija.
Onda odlazi.
Gdje si bio?
Tražio sam jelo.
Bila sam žedna.
Ne smiješ me ostavljati samu.
Tu sam sada.
Zvali ste me, gospodaru?
Ne želim ja razgovarati s tobom.
Silvija? -Ne vrijeđaj je, zovi je kraljicom.
Kraljica je slobodna, ja nisam.
Nude mi potporu, Silvija,
u zamjenu za tvoje oslobođenje.
Hoćeš li mi pomoći da se odlučim?
Opet će te poštovati,
obećavam ti.
Ne možeš ništa obećati, Lauz.
Kao preplašen pas si.
Sada se svi bojimo.
I ti.
No nisi ti kriva. On je donio ovo zlo u naše zemlje.
A vi ste ga napustili,
umjesto da ga podržite i sada dolazite ovamo moliti za savez.
Pred jačima od sebe možemo samo pognuti glavu.
Moramo spasiti što se još može spasiti.
Jem će se boriti i dobiti ovaj rat.
Silvija? -Ne diraj me!
Crknut ćete kao psi, svi vi. Nitko neće oplakivati vaša osakaćena tijela.
Dopusti mi da odem.
Ne želim te više slušati.
Dosta... Oče... Dosta...
Uzalud si govorio, Tarinkri i ostali još uvijek čuvaju sol.
Što da radimo?
Još ima vremena. Nagovorit ćemo je. Ne želim pribjegavati nasilju.
Misli da te može nagovoriti. Pokazao si se nesigurnim.
Pokazao sam ono što osjećam.
Varaju se, Jeme.
A što ako su u pravu?
Što ako nas nešto nagoni da budemo bezbožni?
Ljudi su jedno, a bogovi drugo, Viro,
i čak i najbolji ljudi moraju poštovati ono sveto.
Tko odlučuje što je sveto?
Kažeš da je sol sveta, kao i zidine, oružje, vatra.
Vidio sam neostvarena proročanstva,
a druga sam proročanstva sam ostvario.
Stvarno ne znaš što znači "sveto"?
Znam kako je biti gladan i ne moći se prehraniti.
Što želiš učiniti?
Upotrijebiti silu?
Pričekat ćemo, ali ne odu li, riječi neće biti dovoljne.
Ne možeš otići! -Pusti me!
Ondje nema spasenja, shvaćaš li?
Neću imati milosti ni prema kome. Moraš ostati uz mene ako želiš živjeti.
Pusti me! Pusti me!
Prepoznala sam tu masku.
Vidjela sam te među Sabinjanima.
Opet si lagao,
kao uvijek.
Sve što izustiš je laž.
Rim nije razoren. Reci mi istinu.
Nije još,
ali ja ću ga razoriti i tek će tada moj gnjev biti umiren.
Možeš me držati ovdje silom, pomoću otrova,
ali to tvoje nije ljubav.
Ako te štitim, to nije ljubav?
Spasila sam ti život.
Kako sam ti mogla vjerovati?
A tko zaslužuje tvoje povjerenje?
Nitko. Nema povjerenja, nema poštovanja.
Postoji samo mržnja, zavist, ambicija, bijes!
Nisu svi ljudi kao ti,
oče.
Naša je povezanost jedino što me čini čovjekom!
Bez tebe sam puka životinja!
Maknem li te dalje od smrti, svoga gnjeva, i ja ću ostati živ!
Ne pripadam ti.
Slobodna sam
i doći će dan kada me tvoj otrov i naša povezanost neće zaustaviti.
I toga ću te dana ubiti,
jer ti si uzrok svega zla.
Ne prilazi, ovaj put ću ja govoriti.
Naređujem vam da nas pustite da prođemo.
Tjera tebe da govoriš jer se srami toga što radite?
Nitko se ovdje ne treba sramiti,
nitko vam ne želi nauditi.
Vidim im palice u rukama, ne laži.
Osvrni se, Tarinkri, malo vas je protiv volje mnogih.
Rumija je sa mnom!
Uzmete li sol, od sada nadalje bit ćete sami i osuđeni na smrt.
Dosta!
Pripremite se za najgore.
To su mi braća, moj čopor. - Moj su čopor, Herenej!
I slušat će me.
Ne puštajte ih.
Pružam ti posljednju priliku, Tarinkri. Odmaknite se.
Više ne primam naredbe od onih koji ne poštuju Boginju.
Uklonite ih!
Pseto jedno, Herenej!
Izdajničko pseto!
Zašto im ovo dopuštaš, Jeme?
Nije dovoljno ne sudjelovati. Boginja ti nikada neće oprostiti!
Viro zna kako dalje.
Čopor mu mora ostati odan.
Nema više čopora, Herenej. Braća će se međusobno pobiti...
Nema drugoga načina.
Pomozi mi.
Razmislio sam o vašim riječima.
Trebalo mi je malo vremena da odlučim što učiniti.
Vidio sam istinu u vašim očima,
u vašim riječima nije bilo sjena,
sve je izgledalo bistro,
kao voda svete rijeke.
Bojite me se.
Spremni ste izdati donedavne saveznike
i stoga vaši životi...
Ne vrijede ništa!
Vašom gnjilom krvlju proklet ćemo vaše zemlje.
Zbog vas ništa neće ostati od onoga što su izgradili vaši oci.
Prepusti ga meni.
Spasi me!
Pomozi mi.
Barem umri dostojanstveno, Lauz.
Poznajem tvoj glas.
Nisi dostojan svog oca. Običan si bijednik.
Operi si odjeću.
Odlazi.
Drži se podalje od mene
i spasi se.
Sretnem li te opet,
neću imati milosti.
Nismo sami, Boginja nas nije napustila,
nije nas napustila.
Jedan, dva, tri, četiri, pet!
Izradio sam ovaj mač s nadom da ću ga vidjeti u tvojoj ruci.
To je najotpornije oružje koje sam ikada skovao.
Slabo sam spavao,
ništa nisam jeo,
jer sam se bojao da te više nikada neću vidjeti.
Kao otac za svoju kćer.
Ubit ću ga. -Ne, Jeme.
Ja to moram učiniti.
Samo se moli da mi ovaj put ruka ne zadrhti
i da zaboravim da mi je taj čovjek bio otac.
Znao sam da ćeš se vratiti.
Nadao si se.
Ne, znao sam,
jer Rim ne postoji bez tebe
i ako sam možda učinio nešto naizgled bezbožno,
Boginja mi je oprostila.
Zašto si došao?
Dugo sam spavao, ali sada sam budan.
Znaš li što činiš?
Znam.
Znaš li ti?
Bio sam zamotan u ovu deku kad su me ostavili u šumi kao bebu.
Sva su moja braća umrla u toj šumi, jedino sam ja preživio.
Sada će štititi i tebe.
Ubio sam kralja da ti odagnam bol.
To si htjela.
Zašto ne govoriš?
Priznaj da si htjela da umre.
Ubio sam ga samo zato da ti ispunim želju.
Zaslužujem li sada djelić tvoje ljubavi?
Zagrli me.
Sutra...
Moja vojska napast će grad tvoga sina.
I ovaj put neće biti spasa.
MEDIATRANSLATIONS