- Løb, Kossus! Løb! - Vent på mig!
Efterlad alt, og kom! Iemos er tilbage!
Ikke skubbe!
- Hvor er han? Har du set ham? - Han kom fra floden i går aftes.
Der er han!
- Længe leve Iemos! - Længe leve vores konger!
Hvor er Wiros?
Du reddede ham!
Hils på dem. De har ventet på dig.
To romere døde på rejsen.
Yderligere tre er savnet.
De satte livet på spil for at redde mit.
I skal ikke hylde konger.
Gå hjem og bring et offer til Rumia og de andre guder.
Bed til, at vores venner kommer hjem.
Vi må føre hende til kongen.
Vi gør det i morgen. I nat bliver hun hos os.
Nå, hvem vil have hende først?
Hvem er hun?
En latiner. Vi jagtede hende hele natten.
Pas på, hun bider.
Jeg bringer hende til Titus.
Kom med os. Vi skal more os lidt.
Hun kommer med mig, sagde jeg.
Gå.
Gå!
Sabinerne overraskede os i mørket, da vi havde slået lejr.
Gav du hende ordre til at blive?
Det var hendes valg -
- men havde hun ikke gjort det, havde vi aldrig nået etruskernes land.
Tror du, hun er død?
Jeg ved, hun stadig er i live.
Jeg kan mærke det.
Mens du sov, bevægede du øjnene, som om du så noget.
Måske afslørede gudinden noget for dig.
Måske har du også set hendes skæbne.
Ved du, hvad du så, da du lå i din mors mave?
Heller ikke jeg.
Hvis jeg så noget, må jeg have glemt det.
Rør dig ikke.
Du vil snart kunne gå igen.
Far...
Er det dig?
Hvor er vi?
Jeg har tænkt på dig hver eneste dag, Ilia -
- og nu er vi sammen igen.
Hvad skete der?
Så længe du er sammen med mig, vil ingen gøre dig fortræd.
Vi tog os af dem, mens du var væk,
Krigen skræmte dem. De forlod markerne og dræbte deres dyr -
- men nu begynder kødet at rådne, og vi kan ikke hjælpe dem.
Hvor mange dyr?
Nok til fem måneder.
Vi har prøvet at tørre kødet, men saltlageret er udtømt.
- Hvorfor siger du ikke sandheden? - Hvad mener du, Maccus?
Fortæl ham, at vi har 600 pund salt liggende ved helligdommen -
- som du ikke har modet til at tage.
Det er helligt salt til gudinden, Maccus. Det må ingen røre.
Hvad ville du gøre, hvis du var konge?
Jeg sætter mig ikke i en konges sted.
Og du, Tarinkri? Hvis magten var din?
Konger er dødelige. Saltet tilhører gudinden.
Skal de sulte af respekt for gudinden?
Giv dem hvede og emmer. I morgen ved daggry tager vi saltet.
Du kan ikke beslutte...
Jeg må beslutte mig, Tarinkri, og jeg kan ikke se andre løsninger.
Iemos, sig til ham, at han ikke kan gøre det.
Wiros har ret. Beslutningen er truffet.
Hvis I vil have det salt, bliver det over mit lig!
Lad mig tale med hende. Tarinkri vil lytte.
Jeg kan ikke bevæge mig.
Du skal hvile dig, ikke stille spørgsmål.
Hvorfor har du ført mig til Mars' helligdom?
Her er vi i sikkerhed. Ingen vil finde os.
Kan du slet ikke huske, hvad der er sket?
Jeg kæmpede mod sabinernes soldater.
Resten ligger hen i tåge.
Du lå på jorden og havde svært ved at få vejret.
De ville dræbe dig.
Og jeg reddede dig.
Sid stille... sid stille.
Hvad har de gjort ved dig?
Det er straffen for mine synder.
Du er til gengæld tilgivelsen.
Fra i dag af vil jeg bare være din far igen.
Far...
Jeg må tilbage til Rom.
Jeg må forsvare min by.
Rom findes ikke længere. Den er blevet ødelagt.
Det kan ikke passe.
Jeg så ruinhobene med mine egne øjne. Den brændende ild...
...ligene af de to konger.
Det kan ikke passe.
Sabinerne invaderede de tredive kongers land.
Kongerne overgav sig til Titus.
Men tænk nu ikke på det.
Når du får det bedre, går vi gennem skoven.
Vi finder et nyt hjem.
Vi dyrker jorden, og gederne giver os mælk.
Rør dig ikke, min datter.
Jeg vil beskytte dig mod alle.
Selv mod mig selv.
Skovens og bjergenes herskerinde!
Moder Rumia!
Hør på mig.
Vi byggede denne by til dig.
Vi gjorde den til et symbol på håb.
Et tilflugtssted for dem, der søger en ny begyndelse.
Et symbol på frygt for de stolte...
...der ryster ved lyden af dit navn.
Vi har helliget alle høstens første afgrøder til dig.
Vores våben og 600 pund salt.
Vi har svoret ikke at spilde dine rigdomme.
Tilgiv os nu, hvor vi ikke kan holde vores løfte.
Skån os for din vrede, og hjælp med at holde...
...ondskaben...
...langt væk fra os.
Hvad vil du?
Hvorfor dræbte du dem ikke?
Jeg havde netop hældt giften i hans bæger, da vi blev angrebet.
Du kunne have dræbt dem bagefter.
I stedet førte du dem til dine præster.
Hvad kan jeg sige, hvis du ikke tror mig?
Husk på, at Wiros er vores fjende, Ersilia.
Også selv om han lader dig gå, hvorhen du vil nu.
Vi er stadig fanger.
Hvis det kunne redde hans by, dræbte han dig uden tøven.
Tror du, du ved mere end jeg, Vibia?
Hvis det, du siger, var sandt, ville jeg allerede være død.
Du taler om ham, som om han er kommet ind i dit hjerte.
Velkommen til jeres hellige by -
- som ikke længere er hellig, og heller ikke jeres.
Du har erobret den, og den tilhører dig.
Vi er kommet for at bøje os for din nåde og visdom.
Når en konge respekterer mig, respekterer jeg ham.
Jeg lytter.
Vi beder kun om fred. Til gengæld tilbyder vi dig loyalitet og venskab.
Hvis du vil være den første blandt de 30, som Numitor engang var -
- så ofrer vi til din Gud -
- og fejrer foreningen af vore folk.
Og romerne?
I er latinere som dem.
Er I ligeglade med deres skæbne?
Wiros tiggede os om at kæmpe med ham, men vi nægtede.
De brød jeres love.
Det er kun retfærdigt, at dit folks vrede regner ned over dem.
Dig i baggrunden -
- som ser ud til at være på grådens rand, hvem er du?
Jeg hedder Lausus.
Jeg har kommandoen over byen Gabi.
Hvorfor hører jeg sorg i din stemme?
Bragte de dig hertil mod din vilje?
Jeg er her af egen fri vilje.
Mine folk er trætte...
De søger kun fred.
Hvad laver du her, Tarinkri?
Din plads er oppe på murene. Du forsvarer byen.
Min plads er der, hvor fjenden er -
- uanset om han er indenfor eller udenfor.
- Hvad vil du gøre? - Hold dig væk, uanset hvad der sker.
Ser du mig som din fjende?
I har ingen ret til saltet. Det tilhører gudinden.
Vi ved ikke, hvor længe krigen varer.
Der kommer en dag, hvor vi sulter.
Da vi grundlagde byen, helliggjorde du selv disse depoter.
Du sagde, de aldrig måtte være tomme!
Vi vidste ikke, hvad der ventede os.
Beslutningen er på vores skuldre. Du vil være fri for al skyld.
- Sig til, og jeg burer dem inde. - Ti, Maccus!
I fra Velia er kun i live, fordi vi skånede jer.
Er det stadig os mod dig?
- Stille, Maccus! - Hør på mig, jeg beder dig!
Gudinden beskytter os og giver os styrke.
Det er ikke op til hende at give os mad.
Vi er ulve, Iemos. Husk det.
Vi finder selv vores mad. Vi sulter ikke.
Hvad er der tilbage af det, du var?
Er du stadig en ulv, Iemos?
Giv mig din hånd.
Mærk mit hjerte...
Det banker blidt, stille og roligt.
Det er ikke en fjendes hjerte.
Hvis du vil være min ven -
- så stol på gudinden, som du altid har gjort.
Vi vinder på slagmarken og får ikke brug for forsyninger.
Du ved det også godt.
Uden gudinden er du ingenting.
Jeg giver dig en dag til.
Tving mig ikke til det, andre konger ville gøre.
De siger, du har været her siden daggry -
- men jeg ser ingen storm på horisonten.
Jeg er her ikke for at kigge på himlen.
Hvad ser du, når Sancus taler til dig?
Jeg ser intet.
Nogle gange er det lyn. Andre gange er det bare stemmer.
Jeg hører dem og gentager dem, og de er sande.
Har Gud aldrig narret dig?
Det er noget, de dødelige gør, ikke guderne.
Så hvad skete der? Bøjede guderne sig for en mands vilje?
Er du en mand?
Jeg kender frygt og kan bløde. Jeg er ingen gud.
Der er guder, som bløder.
Hvad mener du?
Da vi tog af sted, bad mine søstre mig om at dræbe dig.
Jeg havde gift med.
En unse ville være nok til at standse blodet i dit hjerte.
Jeg hældte det hele i dit bæger.
Du skulle lige til at drikke af det, men i det øjeblik blev vi angrebet.
Jeg burde dræbe dig for det, du siger.
Jeg ved det godt. Jeg lægger mit liv i dine hænder.
Hvorfor?
Da min far solgte mig til sabinerne -
- fortalte han mig, at jeg var bestemt for en gud.
Jeg har altid troet, det var Sancus, og jeg tjente ham med hengivenhed.
Men det er dig, der er den gud.
Du er min skæbne. Derfor ved jeg, at du ikke vil dræbe mig.
En mand, der tror, han er gud, er begyndelsen på ulykke.
Men en gud, der tror, han er menneske, må se at vågne af drømmen.
Det var derfor, du bortførte mig.
Det var derfor, du bragte mig hertil.
Fordi jeg skal vække dig.
Jeg er ingen gud, Ersilia.
Så gå din vej.
Hvor har du været?
Jeg var ude at lede efter mad.
Jeg var tørstig. Lad mig ikke være alene.
Jeg er her nu.
Du sendte bud efter mig, min herre?
Det er ikke mig, der vil tale med dig.
Silvia.
Ikke så respektløs. Kald hende dronning.
En dronning er fri. Det er jeg ikke.
De tilbyder mig deres støtte, Silvia.
Til gengæld skal jeg sætte dig fri.
Vil du hjælpe mig med at beslutte mig?
Du vil igen blive behandlet med den respekt, du fortjener.
Det lover jeg dig.
Du kan ikke love noget, Lausus. Du er som en skræmt hund.
Vi er alle bange, også du.
Men det er din søns skyld. Han bragte denne ulykke over vores lande.
Og nu har I forladt ham.
I stedet for at støtte ham, kommer I her for at tigge om en alliance.
Når vi står over for en, der er stærkere, kan vi kun bøje hovedet.
Vi må redde det, der reddes kan.
Iemos vil kæmpe og vinde krigen.
- Silvia. - Rør mig ikke!
I vil alle dø som hunde.
Ingen vil græde over jeres lemlæstede kroppe.
Tillad mig at gå.
Jeg vil ikke høre mere på ham.
Jeg er tørstig, far.
Du talte for døve øren. Tarinkri og de andre bevogter stadig saltet.
Hvad skal vi gøre?
Der er stadig tid. Jeg vil ikke bruge vold.
Hun tror, hun kan overbevise dig. Du virker usikker.
- Jeg har vist, hvad jeg føler. - De har uret, Iemos.
Og hvis de nu har ret?
Hvad hvis noget driver os til at være ugudelige?
Der er mænd, og der er guder, Wiros.
Selv den største mand må respektere det, der er helligt.
Hvem bestemmer, hvad der er helligt?
Du siger, saltet er helligt. Det samme er murene, våbnene og ilden.
Men jeg har set uopfyldte profetier -
- og andre profetier, jeg fandt på, som gik i opfyldelse.
Ved du ikke, hvad hellig betyder?
Jeg ved, hvordan det er at være sulten uden at kunne spise.
Hvad vil du gøre? Vil du bruge magt?
Vi venter, men hvis de ikke går, er ord ikke nok.
- Du må ikke flygte! - Slip mig!
Der er ingen frelse derude, forstår du?
Jeg viser ingen nåde. Du må blive ved min side, hvis du vil leve.
Slip mig! Slip mig!
Jeg genkendte masken.
Jeg så dig blandt sabinerne.
Du løj igen.
Du løj, som du altid har gjort.
Intet af det, du siger, er sandt.
Rom er ikke blevet ødelagt. Fortæl mig sandheden.
Ikke endnu -
- men jeg vil ødelægge det, og først da vil min vrede blive formildet.
Du kan holde mig her med magt og med gift.
Men det du føler, er ikke kærlighed.
Er det ikke kærlighed at beskytte dig?
Jeg skånede dit liv.
Hvordan kunne jeg dog stole på dig?
Og hvem fortjener din tillid?
Ingen mand er den værdig. Der er ingen tillid eller respekt.
Der findes kun had, misundelse, ambitioner og vrede!
Ikke alle mænd er som dig, far.
Vores bånd er det eneste, der gør mig menneskelig,
Uden dig er jeg blot et dyr!
Hvis jeg holder dig fra døden, langt fra min vrede, vil også jeg overleve.
Jeg tilhører ikke dig.
Jeg er fri...
...og den dag vil komme, hvor din gift og dine reb ikke kan stoppe mig.
Den dag vil jeg dræbe dig -
- for du er roden til alt ondt.
Bliv der. Denne gang taler jeg.
Jeg beordrer dig til at lade os passere.
Får han dig til at tale, fordi han skammer sig?
Ingen behøver at skamme sig. Ingen vil gøre dig noget.
Jeg ser køller i deres hænder.
Se på dig selv, Tarinkri. I er et fåtal mod de manges vilje.
Rumia er med mig.
Hvis I tager saltet, er I fra nu af alene og bestemt til at dø.
Det er nok! Vær forberedt på det værste.
- De er mine brødre, min flok. - De er min flok, Herenneis!
Og de gør, som jeg siger.
Lad dem ikke passere!
Det er sidste chance, Tarinkri. Flyt dig.
Jeg tager ikke imod ordrer fra dem, der ikke respekterer gudinden.
Før dem bort!
Du er en hund, Herenneis! En forræder!
Iemos! Hvorfor lader du dem gøre det, Iemos?
Selvom du ikke deltog, vil gudinden aldrig tilgive dig.
Wiros kender vejen frem. Flokken skal være loyal over for ham.
Der er ingen flok længere. Brødre dræber hinanden.
Der er ingen anden udvej.
Hjælp mig.
Jeg har tænkt over jeres ord.
Det tog ikke lang tid at beslutte, hvad jeg skulle gøre.
Jeg har set sandheden i jeres blikke.
Der var ingen skygger over jeres ord.
Alt virkede klart -
- som vandet i den hellige flod.
I er bange for mig.
I er parate til at forråde dem, der var jeres allierede.
Og af denne grund er jeres liv intet værd.
Med jeres rådne blod forbander vi jeres jord.
På grund af jer vil der intet stå tilbage af det, jeres fædre byggede.
Overlad ham til mig.
Red mig!
Hjælp mig.
Dø i det mindste med værdighed, Lausus.
Jeg kender den stemme.
Du er ikke din far værdig. Du er bare en ynkelig mand.
Vask dit tøj.
Gå...
Hold dig fra mig, og red dig selv.
Hvis jeg møder dig igen...
...bliver der ingen nåde.
Vi er ikke alene. Gudinden har ikke forladt os.
Hun har ikke forladt os.
En, to, tre, fire, fem!
Jeg lavede sværdet i håbet om at få lov at lægge det i din hånd.
Det er det mest modstandsdygtige våben, jeg nogensinde har smedet.
Jeg har kun sovet lidt.
Jeg har intet spist.
Jeg var bange for aldrig at få dig at se igen.
Som en far har det med sin datter.
- Jeg slår ham ihjel. - Nej, Iemos.
Det må jeg gøre.
Bed til, at min hånd ikke ryster denne gang...
...og at jeg glemmer, at den mand engang var min far.
Jeg vidste, du ville vende tilbage.
Du håbede.
Nej, Ilia, jeg vidste det.
Rom eksisterer ikke uden dig -
- og hvis jeg har gjort noget, der virker ugudeligt...
...har gudinden tilgivet mig.
Hvorfor er du her?
Jeg har sovet længe, men nu er jeg vågen.
Ved du, hvad du gør?
Ja, gør du?
Jeg lå svøbt i dette tæppe -
- da de efterlod mig i skoven som spæd.
Alle mine brødre døde i den skov. Jeg var den eneste, der overlevede.
Nu vil den også beskytte dig.
Jeg dræbte en konge for at hele din smerte.
Det var det, du ønskede.
Hvorfor taler du ikke?
Indrøm, at du ønskede ham død.
Jeg dræbte ham for at opfylde dit ønske.
Har jeg gjort mig fortjent til en lille del af din kærlighed?
Hold om mig.
I morgen...
...vil min hær angribe din søns by.
Og denne gang undslipper de ikke.
Tekster: Neel Rocco Iyuno