Utíkej, Kosse! Utíkej!
Počkejte na mě!
Všeho nechte a pojďte, Iemos se vrátil.
Nestrkej do mě.
- Kde je, viděli jste ho? - Přijel včera večer od řeky.
Támhle je.
- Ať žijí králové! Ať žije Iemos! - Ať žijí naši králové!
Kde je Wiros?
Tys ho zachránil.
Pozdrav je. Čekali na tebe.
Dva Římané během cesty zemřeli.
Další tři jsou nezvěstní.
Riskovali životy, aby zachránili ten můj.
Neoslavujte krále,
ale vraťte se domů
a připravte oběti Rumii i dalším bohům.
Modlete se za návrat našich přátel.
ROMULUS II. VÁLKA O ŘÍM
5. díl
Musíme ji vzít ke králi.
Uděláme to zítra, dnes večer zůstane s námi.
Kdo ji chce první?
Kdo je to?
Je to Latinka,
honili jsme ji celou noc.
Opatrně, kouše.
Odvedu ji k Titovi.
Pojď s námi, užijeme si.
Řekl jsem, že jde se mnou.
Běžte.
Běžte pryč!
Když jsme se po soumraku utábořili, překvapili nás Sabinové.
Tys jí nařídil, aby tam zůstala?
Byla to její volba,
ale kdyby to neudělala, nikdy bychom se do země Etrusků nedostali.
Myslíš, že je mrtvá?
Vím, že pořád žije.
Cítím to.
Když jsi spal, hýbal jsi očima, jako kdybys něco viděl.
Třeba ti bohyně odhalila tajemství,
třeba jsi také viděl osud.
Dokážeš vyprávět, cos viděl, když jsi byl v matčině lůně?
Ani já ne.
Jestli jsem něco viděl, určitě jsem to zapomněl.
Nehýbej se.
Brzy zase budeš moct chodit.
Otče?
Jsi to ty?
Kde to jsme?
Myslel jsem na tebe každý den, Ilio,
a teď jsme zase spolu.
Co se stalo?
Dokud jsi se mnou, nikdo ti neublíží.
Vzali jsme je sem, když jste byli pryč.
Jsou vyděšení z války, opustili svá pole a zabili dobytek.
Ale teď maso začíná hnít, a my nevíme, jak jim pomoct.
Kolik je těch zvířat?
Dost, aby nasytila každého na pět měsíců.
Pokoušeli jsme se maso usušit, ale došly nám zásoby soli.
- Proč mu neřekneš pravdu? - Jak to myslíš, Maccu?
Pověz mu, že v Rumiině svatyni je šest set liber soli,
které nemáte odvahu vzít.
Ta sůl je zasvěcena bohyni, Maccu, nikdo se jí ani nedotkne.
Kdybys byl král, co bys udělal?
Nestavím se na místo krále.
A ty, Tarinkri?
Kdybys ty měla moc?
Králové jsou smrtelní, sůl náleží bohyni.
Chcete, aby z úcty k bohyni hladověli?
Dejte lidem pšenici a špaldu.
Zítra za úsvitu si vezmeme tu sůl.
Tak nemůžeš rozhodnout.
Musím tak rozhodnout, Tarinkri, a nevidím jiné řešení.
Ieme, řekni mu, že tohle nemůže.
Wiros má pravdu.
Je rozhodnuto.
Tu sůl dostanete jen přes mou mrtvolu.
Já ji přesvědčím.
Tarinkri mě ráda vyslechne.
Nemůžu se hýbat.
Musíš odpočívat, na nic se neptej.
Proč jsi mě odnesl do Martovy svatyně?
Jsme tu v bezpečí, nikdo nás nenajde.
Nevzpomínáš si, co se ti stalo?
Vím, že jsem bojovala se sabinskými vojáky.
Zbytek mám v mlze.
Ležela jsi na zemi,
nemohla jsi dýchat,
chtěli tě zabít.
A já jsem tě zachránil.
Nehýbej se...
Co ti to udělali?
To je trest za mé hříchy.
Ale ty jsi odpuštění.
Ode dneška budu zase tvůj otec.
Otče,
musím se vrátit do Říma.
Musím bránit své město.
Řím už neexistuje, byl zničen.
To nemůže být pravda...
Na vlastní oči jsem viděl sutiny
i hořící ohně.
A mrtvoly dvou králů.
To není možné.
Sabinové vpadli do Země třiceti.
Králové se Titovi vzdali, ale my se tím nemusíme trápit.
Až ti bude líp, přejdeme lesy,
najdeme si nový domov,
budeme obdělávat půdu a kozy nám budou dávat mléko.
Nehýbej se, má dcero.
Ochráním tě před každým.
I před sebou.
Paní lesů a hor.
Matko Rumie,
vyslechni mě.
Toto město jsme zbudovali pro tebe,
udělali z něj symbol naděje,
útočiště pro ty, kdo hledají nový začátek,
symbol hrůzy pro pyšné lidi,
kteří se děsí zvuku tvého jména.
Tobě jsme zasvětili první plody každé sklizně,
železo našich zbraní i šest set liber soli.
Přísahali jsme, že nebudeme plýtvat tvým bohatstvím.
Odpusť nám, pokud nedodržíme slib,
ušetři nás svého hněvu a zbav
nás
všeho zlého.
Co chceš?
Proč jsi ho nezabila?
Nalila jsem mu jed, chystal se ho vypít a pak nás napadli.
Mohla jsi je zabít potom,
ale tys je místo toho vzala k vašim kněžím.
Jestli mi nevěříš, nemám, co bych ti řekla.
Nezapomeň, že Wiros je nepřítel, Ersilie.
I když ti teď dovolí jít, kam chceš,
pořád jsme zajatci.
A neváhal by tě zabít, aby zachránil město.
Myslíš, že víš víc než já, Vibie?
Kdyby to, co říkáš, byla pravda, už jsem mrtvá.
Mluvíš o něm,
jako kdyby ti vstoupil do srdce.
Vítejte
ve vašem svatém městě,
které už není svaté ani vaše.
Dobyl jsi ho a právem ti náleží.
My se jen přišli poklonit tvé laskavosti a moudrosti.
Když mě král uznává, uznávám i já jeho.
Vyslechnu vás.
Žádáme jen o mír a na oplátku ti nabízíme oddanost a přátelství.
Chceš-li být prvním ze třiceti, jako byl kdysi Numitor, syn Procův,
přineseme oběti tvému bohu
a budeme oslavovat spojení našeho lidu.
A Římané?
Jste Latinové, jako oni.
Vám nezáleží na jejich osudu?
Wiros žebral, ať bojujeme po jeho boku, ale odmítli jsme.
Porušili vaše zákony,
a je spravedlivé, že na ně dopadne hněv vašeho lidu.
Ty tam vzadu,
který, zdá se, polykáš slzy.
Kdo jsi?
Jmenuji se Lausus.
Velím městu Gabi.
Proč slyším smutek ve tvém hlase?
Přivedli tě sem proti tvé vůli?
Jsem tu z vlastního rozhodnutí.
Mí lidé jsou unavení.
Touží jen po míru.
Co tady hledáš, Tarinkri?
Tvé místo je na hradbách, máš bránit město.
Mé místo je tady, kde vidím nepřítele,
bez ohledu na to, zda je zvenčí, či zevnitř.
- Co chceš dělat? - Ať se děje cokoliv, drž se zpátky.
Ty mě považuješ za nepřítele?
Nemáš právo rozhodovat o soli, náleží bohyni.
Nevíme, jak dlouho potrvá válka.
Přijde den, kdy budeme trpět hlady.
Když jsme založili město, sám jsi zasvětil tuhle zásobárnu,
říkal jsi, že nikdy nebude prázdná!
Nevíme, jaký osud pro nás uchystala...
Váha rozhodnutí dopadne na nás, ty budeš zproštěna viny.
Dej mi rozkaz a nechám je zavřít.
Sklapni, Maccu! Vy z Velie jste živí jen proto, že jsme vás ušetřili.
Pořád stojíme proti sobě?
- Ticho, Maccu! - Poslechni mě, prosím tě!
Bohyně nás chrání a dává nám sílu.
Není na ní, aby nás krmila,
jsme vlci, nezapomeň.
Jsme schopní najít si potravu, nebudeme hladovět.
Co zbývá z toho, čím jsi byl?
Jsi pořád vlk, Ieme?
Podej mi ruku.
Sáhni na mé srdce.
Bije tiše, klidně a pomalu.
Není to srdce nepřítele.
Chceš-li být můj přítel,
věř bohyni, jako jsi vždy věřil.
Zvítězíme na bojišti a nebudeme potřebovat zásoby.
Ty taky dobře víš, že bez bohyně
nejsi nic.
Dám vám ještě den.
Nenuťte mě dělat, co by udělali jiní králové.
Prý jsi tady už od úsvitu,
ale nevidím na obzoru žádnou bouři.
Nepřišla jsem se dívat na oblohu.
Co vidíš, když k tobě hovoří Sancus?
Nevidím nic,
občas je to blesk, jindy jenom hlasy.
Slyším je a opakuji, a ony mluví pravdu.
Nikdy tě tvůj bůh nepodvedl?
To dělají smrtelníci, ne bohové.
Tak co se stalo teď?
Sklonili se bohové před lidskou vůlí?
Jsi člověk?
Mám strach a krvácím, nejsem bůh.
Jsou bohové, co krvácí.
Co tím chceš říct?
Než jsme odjeli,
sestry mě požádaly, abych tě zabila.
Měla jsem u sebe jed.
Špetka by stačila, aby zastavila krev ve tvém srdci.
Vlila jsem všechen do tvého poháru,
chystal ses napít, ale v té chvíli nás napadli.
Za tohle bych tě měl zabít.
Já vím.
Vložila jsem život do tvých rukou.
Proč?
Když mě otec prodal Sabinům,
řekl mi, že jsem zaslíbena bohu.
Vždy jsem věřila, že to je Sancus, a odevzdaně jsem mu sloužila.
Ty jsi ten bůh,
kterému jsem zaslíbena. Proto vím, že mě nezabiješ.
Když člověk uvěří, že je bůh, je to počátek jeho neštěstí.
Když ale bůh věří, že je člověk, je to sen, z něhož musí procitnout.
Proto jsi mě unesl
a přivedl mě sem,
protože já tě musím probudit.
Já nejsem bůh, Ersilie.
Tak odejdi.
Kde jsi byl?
Sháněl jsem jídlo.
Měla jsem žízeň,
nesmíš mě nechávat samotnou.
Už jsem tady.
Dal jsi pro mě poslat, můj pane?
Nejsem to já, kdo s tebou chce mluvit.
Silvie?
Chovej k ní úctu, oslovuj ji královno.
Královna je svobodná. Já ne.
Oni mi nabízí svou podporu, Silvie,
a já bych tě měl na oplátku propustit.
Chceš mi pomoct s rozhodnutím?
Bude s tebou opět zacházeno s úctou, jakou zasluhuješ.
Slibuji ti to.
Nemůžeš mi nic slibovat, Lause,
jsi jako vystrašený pes.
Teď máme všichni strach,
i ty.
Ale je to chyba tvého syna, to on uvrhl toto neštěstí na naše země.
A vy jste ho teď opustili.
Místo toho, abyste ho podpořili, přišli jste sem žebrat o spojenectví.
Když stojíš proti silnějšímu, můžeš jen sklopit hlavu.
Musíme zachránit, co se zachránit dá.
Iemos bude bojovat a tuhle válku vyhraje.
- Silvie... - Nesahej na mě!
Zemřete jako psi, vy všichni, nikdo neopláče vaše zohavená těla.
Dovol mi odejít.
Nechci poslouchat tvá slova.
Dost... otče... dost.
Tvá slova padla do hluchých uší, Tarinkri a ostatní dál hlídají sůl.
Co uděláme?
Pořád je čas, přesvědčíme ji. Nechceme použít násilí.
Ona myslí, že přesvědčí tebe, ukázal jsi jí svou nejistotu.
Ukázal jsem, co cítím.
Oni se mýlí, Ieme.
Co když mají pravdu?
Co když nás něco žene k bezbožnosti?
Jsou lidé a jsou bohové, Wire,
a i ti největší z mužů musí respektovat, co je posvátné.
Kdo rozhoduje, co je posvátné?
Říkáte, že ta sůl je posvátná, stejně posvátné jsou hradby, zbraně, oheň.
Viděl jsem nenaplněná proroctví
a pak další, která jsem naplnil já sám.
Ty vážně nevíš, co znamená posvátné?
Vím, co je mít hlad a nebýt schopen ho ukojit.
Co tedy chceš udělat?
Chceš použít sílu?
Vyčkáme, ale když neodejdou, slova nebudou stačit.
- Nemůžeš odejít! - Pusť mě!
Tam venku tě nečeká spása, nechápeš to?
Nebudu mít slitování s nikým, musíš zůstat po mém boku, chceš-li žít.
Nech mě jít! Nech mě jít!
Poznala jsem tu masku,
viděla jsem tě mezi Sabiny.
Zase jsi lhal,
tak jako vždycky.
Vše, co řekneš, je lež.
Řím nebyl zničen. Tak řekni pravdu.
Ještě ne,
ale já ho zničím, a teprve tehdy bude můj vztek ukojen.
Můžeš mě tu držet silou, jedem,
ale není to z lásky.
Ochraňovat tě není láska?
Zachránila jsem ti život.
Jak jsem ti mohla věřit?
A kdo si zaslouží tvoji důvěru?
Nikdo jí není hoden, neexistuje důvěra, není tu úcta,
je jen nenávist, závist, ctižádost, hněv.
Ne všichni lidé jsou jako ty,
otče.
Náš svazek je to jediné, co mě činí člověkem,
bez něj jsem jen zvíře!
Když tě udržím dál od smrti, dál od své zloby, i já zůstanu naživu.
Já ti už nepatřím.
Jsem svobodná,
a přijde den, kdy mě tvůj jed a tvé provazy nezastaví.
Ten den tě zabiju,
protože ty jsi příčina všeho zla.
Drž se zpátky, tentokrát budu mluvit já.
Nařizuji vám, abyste nás nechali projít.
Nechal mluvit tebe, protože se stydí za to, co chceš udělat?
Nikdo se tu nemusí stydět,
nikdo vám nechce ublížit.
Vidím v jejich rukou hole, nelži.
Podívej se na sebe, Tarinkri, je vás pár proti vůli mnoha.
Rumia je se mnou!
Když seberete sůl, zůstanete odteď sami a odsouzeni k smrti.
Tak dost!
Připravte se na nejhorší.
- Jsou to mí bratři, má smečka. - Tohle je má smečka, Herennèisi!
A udělají, co jim řeknu.
Nenechte je projít.
Toto je poslední šance, co ti dávám, Tarinkri, ustupte z cesty.
Nebudu už přijímat rozkazy od těch, kdo nemají úctu k bohyni.
Odveďte je.
Jsi jen pes, Herennèisi!
Proradný pes!
Ieme, proč jsi jim tohle dovolil?
To, že se neúčastníš, nestačí. Bohyně ti nikdy neodpustí!
Wiros zná cestu vpřed,
smečka mu musí zůstat věrná.
Už není žádná smečka, Herennèisi, bratři se navzájem zabijí...
Není jiná cesta.
Pomozte mi.
Přemýšlel jsem o vašich slovech.
Jen jsem potřeboval čas na rozmyšlenou.
Viděl jsem ve vašich očích pravdu,
ve vašich slovech nebyly stíny,
všechno působilo čistě
jako voda posvátné řeky.
Bojíte se mě,
jste připraveni zradit ty, kdo byli vašimi spojenci,
a z tohoto důvodu vaše životy
nemají žádnou cenu.
S vaší zkaženou krví proklejeme i vaše země,
protože vaší vinou nezůstane nic z toho, co vaši otcové zbudovali.
Nech ho mně.
Zachraň mě!
Pomoz mi.
Zemři alespoň důstojně, Lause.
Znám tvůj hlas.
Nejsi hoden svého otce. Jsi jen ubožák.
Vyper si šaty.
Odejdi.
Drž se ode mne dál
a zachraň se.
Jestli tě potkám znovu,
nebudu mít slitování.
Nejsme sami, bohyně nás neopustila,
ona nás neopustila.
Raz, dva, tři, čtyři, pět!
Ukoval jsem tento meč v naději, že ho uvidím ve tvé ruce.
Je to nejodolnější zbraň, jakou jsem kdy stvořil.
Málo jsem spal,
nic nejedl,
protože jsem se bál, že už tě nikdy neuvidím.
Pro dceru by to udělal každý otec.
- Zabiju ho. - Ne, Ieme.
Musím to udělat já.
Jen se modli, ať už se mi netřese ruka
a ať zapomenu, že ten muž býval mým otcem.
Věděl jsem, že se vrátíš.
Doufal jsi.
Ne, věděl,
protože Řím bez tebe neexistuje,
a jestli jsem udělal něco, co může působit bezbožně,
bohyně mi odpustila.
Proč jsi tu?
Dlouho jsem spal. Ale už jsem vzhůru.
Určitě víš, co děláš?
Ano.
A ty?
Byl jsem zabalený v téhle pokrývce, když mě jako dítě zanechali v lese.
Všichni mí bratři v tom lese zahynuli, já jsem jediný přežil.
Teď tě taky ochrání.
Zabil jsem krále, abych utišil tvou bolest.
Tak jsi to přece chtěla.
Proč nemluvíš?
Přiznej, že sis přála jeho smrt,
zabil jsem ho, abych splnil tvé přání.
Teď si zasloužím trochu tvé lásky.
Obejmi mě.
Zítra
mé vojsko zaútočí na město tvého syna
a tentokrát už nikdo neuteče.
České titulky Petr Miklica Iyuno-SDI Group 2022