Vir!
Ali sem mrtev?
Si me prišel sprejet?
Zmagal si v bitki,
Jem.
Sabinci so zbežali.
Človek, ki te je ustrelil, je mrtev.
Lastnoročno sem ga ubila.
Ti pa moraš preživeti.
Moraš živeti.
Ljudje se hočejo pokloniti Jemu.
Govorimo o mrtvih, Jem pa diha.
Kako dolgo bo še?
Adiesis pravi, da ga ne more rešiti.
Moj brat je živ!
Poglej ga!
Vidiš?
Kri še vedno teče po njegovih žilah.
Vem, kako zelo ga imata rada,
ampak morata ga izpustiti.
Ti si kralj,
ljudje te morajo slišati.
Kaj naj rečem?
Povej jim, da je od danes tvoj glas tudi njegov.
Če lahko človek ali Bog naredi karkoli, da Jem preživi,
moramo to storiti.
Ali je mrtev? - Ne bo umrl.
Še vedno meniš, da sem ti lagala?
Verjamem, kar vidim.
Rekla si, da mora eden umreti, ampak oba sva živa.
Če je tako, kot praviš, zakaj ljudje jočejo?
Jem spi. Železo mu je prebodlo prsi
in nihče ga ne zna varno odstraniti.
Ne morem ti pomagati.
Prihajaš iz dežele Toskancev.
Tvoji ljudje poznajo način, kako ga rešiti.
Sveti možje so, ki ne živijo tukaj.
Ne boš našel poti, ki pelje do njih.
Sam ne.
Ampak ti jo poznaš, Ersilia.
Otrok sem bila, ko me je Bog izbral.
Nikoli nisem plula po reki.
Zdaj boš.
Našla bova tvoje ljudi.
Spet te je strah, Vir.
Menil si, da je on pravi kralj in zdaj nočeš biti sam.
Misli si, kar hočeš.
Zdaj pa spi, zjutraj odideva.
Ali ga res lahko kdo reši?
Ne, Vibija,
nihče ne more rešiti tega, ki mu je namenjena smrt.
ALBA, DEŽELA TRIDESETIH KRALJEV
Umrl je za svojega kralja. - Umrl je, ker ga niste branili.
Prisegli ste, da se boste borili do smrti,
ampak ste se vrnili.
Kaj naj naredim s tabo?
Raje ste imeli lastna življenja, kot njegovo!
Kako ti lahko še zaupam?
Zakaj nisi umrl s Sabom?
Nekaj sem te vprašal.
Sab je preveč zaupal svoji pretkanosti.
Če ne bi bil tako ponosen, bi bil še vedno živ,
tako pa se rimska kralja bahata, da sta premagala tvojo vojsko.
Lahko je kriviti mrtvega.
Jaz vedno povem po pravici.
Ni nas bilo veliko, ampak borili smo se.
Še dvajset mrtvih ti ne bi prineslo večje slave.
Si ti ukazal umik?
Ja. In to bi ponovil.
Zdaj poznajo tvoje sovražnike.
Ko bodo ostali pripravljeni, bodo svoj srd ponesli v boj.
Iz življenja smrt
in iz smrti življenje.
Naredile smo vse, za kar si nas prosila.
Z njim bom nežna,
peljala ga bom, kamor si bo zaželel
in ko bom imela njegovo zaupanje,
mu bom v čašo nalila smrt.
Si izbrala može za potovanje?
Pet, jaz bom šesta.
Ostala boš v Rimu.
Rekel si, da boš naredil vse, da ostane živ.
Zame velja enako.
Jem me je naučil, da pozabim in živim.
Si jim naročil, da me zvežejo?
Za moje ljudi si sovražnica. Ne morem jih prositi, da ti zaupajo.
Ne bomo potovali s spremljevalci,
naši sovražniki ne smejo vedeti, da smo odšli.
Dokler se ne vrnemo, poveljuješ ti.
Gremo.
Kdo si ti?
Ali veš, kdo si?
Ali brez svojih svečenic ne veš ničesar več?
Tudi brez njih si kralj,
si Tit in si Bog.
Odnesi to.
Čakaj.
Rekel sem ti, da je ne snemi,
se spomniš?
Zdaj jo hočem obdržati.
Kaj si misliš o meni?
Ko te nekaj vprašam, moraš odgovoriti.
Tvojega očeta sem dal ubiti in bojujem se s tvojim sinom.
Zakaj ne rečeš, da me sovražiš?
Zakaj bi ti rekla, kar že veš? Kaj hočeš od mene?
Tudi če se bojujem s tvojim sinom,
me ne smeš sovražiti,
ker sem pravičen in odvzel mi je najdražjo lastnino.
Kaj je?
Lahko govoriš pred njo,
ničesar ne skrivam.
Vaši možje potrebujejo novega vodjo.
Sabovo truplo je še vedno toplo.
Izbral ga bom, ko neham žalovati.
Ta človek,
Servij,
te je gledal, kot da te pozna.
To ni mogoče.
Povej mi po pravici.
Ušesa me varajo.
Spomnim se, da se ta reka nekje združi z neko drugo.
Kot otrok sem tja vodila koze. Ni daleč od moje vasi.
Ji ne boš dal jesti?
Jedla bo, ko opravimo.
Česa te je strah?
Ni me strah. Če hočeš, jo odveži in naj jé z ostalimi.
Nalij pogum in bes v srce mojega sina,
prinesi grozo v Titove noči z usodnimi sanjami,
da mu kri zmrzne in da se vojna konča.
Ali imaš še dovolj moči za molitev?
Kdo si ti? - Veš, kdo sem.
Moja hčerka me je rešila.
Prosila me je, da zapustim dežele Trideseterice in sem jih,
ampak usoda me je znova pripeljala predte.
Tvoj obraz je postal tak kot tvoje srce.
Prav si naredil, da ga skrivaš.
Hotel sem, da ga ti vidiš.
Rekel si, da imaš rad svoje mesto in da želiš rešiti kraljestvo,
ampak poglej se,
mesto je uničeno, ti pa si suženj.
Spaka si!
Moški, o katerem govoriš, ne obstaja več.
Mesto, družina, kraljestvo
mi nič več ne pomenijo.
Samo sovraštvo me ohranja pri življenju.
Kaj hočeš od mene?
Hočem te gledati,
kot ti razumeš, da se Bogovi veselijo mojega besa
in hočem te gledati v tvojih dneh ponižanja,
dokler ne boš žalovala nad Jemovim truplom.
Kaj je?
Nič.
Gledaš me, odkar smo odšli.
Saj veš, da mora Jem umreti,
ker je to usoda in videla sem jo.
Mislila sem, da je nočeš sprejeti,
ker te je strah, da boš sam.
Zdaj pa ne vem, ali gre za strah,
ponos ali norost.
Kaj je usoda?
Mi lahko poveš?
Ne veš. Nihče ne ve.
K orožju!
Ne vidim jih. Kje so?
K čolnom!
Hitro!
Gremo!
Noter!
Daj!
Veslaj!
Ilija! Pridi!
Ilija!
Pridi!
Beži, Ilija. Reši se.
Vodo!
Stran od njega!
Brat!
Vedela si, da nas bodo napadli.
Ti si nas pripeljala sem.
Če tako meniš, zakaj me ne ubiješ?
Tukaj smo,
kjer se dve reki združita.
To je pot.
Vsi naši vojaki so se vrnili
in zdaj hočem, da Rim zravnate z zemljo.
Izgubili smo eno borbo.
Če izgubimo še eno,
vam bom odsekal glave!
Akron, pridi k meni.
Poveljeval boš naši vojski.
Moj Gospod,
nisem vreden.
Te je strah Rimljanov, Akron?
Bojim se samo vas.
Zakaj torej zavračaš čast, ki sem ti jo dodelil?
Ne boj se.
Jaz sem te prosil, da govoriš.
Med nami je človek, ki si najbolj zasluži poveljevanja.
Nisem še videl človeka, ki ga ni strah smrti.
Povej mi njegovo ime.
Servij je najbolj vreden.
Edini je, ki si zasluži voditi vašo vojsko.
Poklekni.
Vzemi svoj nož.
Nikdar več nočem slišati tvojega glasu.
Odreži si jezik.
Kako daleč moramo še pluti?
Od tu ni daleč do moje vasi,
tako se spomnim.
Če se ne spomniš nič drugega, je to zato, ker si hotela pozabiti.
To je kraj, kjer sem se rodila.
Ne spomnim se tistih, ki so mi dali življenje.
Tisti, ki pozabijo, odrinejo bolečino,
ampak preteklost se kmalu vrne in ti pove, kdo si.
In ti?
Ali poznaš svojo preteklost?
Samo malenkosti,
ampak vse sem izbrisal, tako kot ti.
Tudi ti si odrinil bolečino.
Sanko hoče govoriti z mano.
Samo nevihta je, to ni Božji glas.
Poslušati moram njegov glas.
Kaj delaš?
Sanko, slišim tvoj glas. Govori s svojo sužnjo.
Ne glej!
Kaj delaš? - Stoj! Stoj!
Za to te bo kaznoval!
Ni me strah, ali razumeš?
Bojujem se z njim!
Zaradi tega boš umrl. Človek ne more izzvati Boga.
Tukaj bomo prenočili.
Tukaj ni ničesar. Vrnimo se, brez ognja ne bomo nič videli.
Sanko nam bo pokazal pot. Tabor ni daleč.
Brat!
Ali prepoznaš ta kraj?
Ja.
To je moja vas.
Nikogar ni tukaj.
Nikogar ni tukaj!
Odgovori mi! - Ne vem, kaj se je zgodilo.
Lagala si! Nobene vasi ni! Nikogar, ki lahko reši mojega brata!
Nisem ti lagala! - Ne bi ti smel verjeti!
Izpusti jo!
Tukaj sem se rodila.
Zakaj jo hočeš poškodovati?
Nič mi ne bo naredil.
Iščeva nekoga, ki bi ga pozdravil.
Se mora vrniti iz sveta mrtvih?
Ja.
Odpeljali ga bomo k tistemu, ki ga lahko reši.
Nisem še videl vasi iz kamna.
To ni vas...
...ampak mesto mrtvih.
Me ne prepoznaš?
Kdo si?
Moj oče je Velthur.
Ersilija.
Kje so vsi?
Tu ni ostalo nič,
samo otroci so živi
in jaz, da jih vodim.
Kdo je to naredil?
Bes vode je vse uničil.
Zapustili smo svoje koče in se naselili sem,
med mrtve.
Tudi tvoj oče je takrat izgubil življenje.
Kdo je ta človek?
Kralj je.
Ga lahko pozdravite?
Umira.
Reši ga lahko samo kri drugega.
Starec, prereži moje žile...
Ne bom umrl.
V čast ti je, da te vojaki spoštujejo.
Vsi mi govorijo o tvoji vrednosti in pogumu.
Pravijo, da se bojuješ, kot da te ni strah smrti,
ker pravijo, da si enkrat že umrl.
Naprej!
Ne boj se.
Je to morilec tvojega sina? - Ja.
Amulij,
kralj Albe.
Silvija mi je povedala, kaj si naredil njenemu sinu.
Hoče, da te ubijem,
ampak razumem tvoj bes in sovraštvo, ki te žene...
Kdo sem ali kdo sem bil, ni pomembno.
Hočem samo to, kar hočeš ti.
Hočem tvojo moč in tvoje sovraštvo, da dobim to vojno.
Dobil ju boš.
Ampak hočem tudi tvojo zvestobo.
Poklekni in jo prosi za odpuščanje.
Bi se rad uprl svojemu kralju?
Še en korak.
Prosim za... - Na kolena!
Prosim za odpuščanje,
kraljica Albe.
In ti, Silvija,
mu moraš odpustiti.
Ne morem. Raje umrem.
Ne boš umrla ti,
ampak vse ženske v Albi.
Naredi, kar sem rekel.
Poglej ga v oči.
Objemi ga.
Oprostim ti.
Bila sta kralj in kraljica,
zdaj pa sta samo moja sužnja.
Od danes boš poveljeval moji vojski in se maščeval.
Odidi.
Ko bo tega konec,
hočem, da mi daš ljubezen,
ki si jo imela do svojih otrok.
Pripeljala si ju sem.
Kako ste povezani?
Ubiti bi ju morala,
moja sovražnika sta.
Namesto tega pa si ju hotela rešiti.
Nisem še videla človeka, ki bi si tako želel rešiti drugega.
In zdaj ne vem več, kaj je pravično.
Če je njegova duša nečista,
njegova ljubezen zlagana,
zanj ni upanja, kot tudi ne za njegovega brata.
Njegova duša je čista, ljubezen resnična. To sem videla.
Ali obstaja človek, ki lahko premaga Božjo voljo?
Ne.
Razen, če je Bog.
MEDIATRANSLATIONS