Viro!
Jesam li mrtav?
Došao si mi poželjeti dobrodošlicu?
ROMUL
Dobili ste bitku,
Jeme.
Sabinjani su pobjegli.
Čovjek koji te ustrijelio mrtav je.
Ubila sam ga vlastitim rukama.
Ali ti moraš živjeti.
Moraš živjeti.
Narod želi odati počast Jemu.
Tako govorimo o mrtvima, a Jem diše.
Do kada?
Adijej kaže da ga ne može spasiti.
Moj brat je živ!
Pogledaj ga. Pogledaj ga!
Vidiš?
Krv mu još teče venama.
Znam koliko ga oboje volite,
ali morate ga pustiti.
Ti si kralj,
narod treba čuti tvoj glas.
Što da im kažem?
Reci da je od danas tvoj glas ujedno i njegov.
Ako postoji išta u ljudskoj ili božjoj moći da održi Jema na životu,
moram to učiniti.
Je li mrtav? -Neće umrijeti.
Još uvijek misliš da sam ti lagala?
Vjerujem onome što vidim.
Rekla si da jedan od nas mora umrijeti, a obojica smo živi.
Ako je tako, zašto narod plače?
Jem spava, željezo mu je probilo prsa,
a nitko ga od nas ne zna izvući, a da mu ne ugrozimo život.
Ne mogu ti pomoći.
Iz zemlje Etruščana si,
tvoji poznaju umijeće koje ga može spasiti.
To su božji ljudi koji ne žive u gradu.
Nećeš naći put koji vodi do njih.
Neću sam.
Ali ti znaš gdje je, Ersilija.
Bila sam dijete kad me Bog odabrao.
Nikad nisam plovila rijekom.
Sada ćeš.
Naći ćemo tvoj narod.
Opet se bojiš, Viro.
Mislio si da je on pravi kralj, a sad ne želiš biti sam.
Misli što hoćeš.
Sada spavaj, krećemo sutra ujutro.
Postoji li stvarno netko tko ga može spasiti?
Ne, Vibija,
nitko ne može spasiti onoga kojem je suđeno da umre.
ALBA, ZEMLJA TRIDESETORICE KRALJEVA
Umro je za svoga kralja. - Umro je jer ga niste branili.
Zakleli ste se da ćete se boriti do smrti,
a vratili ste se.
Što da radim s vama?
Odabrali ste vlastiti život umjesto njegova!
Kako vam i dalje mogu vjerovati?
Zašto nisi umro sa Sabom?
Nešto sam te pitao.
Sabo se previše pouzdao u svoju prepredenost.
Da nije bio toliko ohol, još bi bio živ,
a sada se kraljevi Rima hvale da su pobijedili tvoju vojsku.
Lako je kriviti mrtvaca.
Meni je uvijek lako reći istinu.
Bilo nas je malo, ali borili smo koliko smo dugo mogli.
Dvadesetorica poginulih više ne bi ti donijela više slave.
Ti si naredio povlačenje?
Jesam, i opet bih.
Sada kada znaju tko su im neprijatelji,
kada drugi vojnici budu spremni, poći će u bitku s mržnjom.
Od života smrt
i od smrti život.
Učinile smo sve što si tražila od nas.
Bit ću ljubazna prema njemu,
odvest ću ga kamo želi,
ali kada zadobijem njegovo povjerenje,
ulit ću mu smrt u kalež.
Odabrala si ljude za put?
Petoricu, ja ću biti šesta.
Ti ostaješ u Rimu.
Rekao si da ćeš učiniti sve da ga održiš na životu.
Ja ću također.
Jem me naučio da zaboravim i živim.
Ti si im naredio da me zavežu?
Za moj si narod neprijateljica, ne mogu tražiti od njih da ti vjeruju.
Nećemo putovati ni uz pratnju ni uz poslanike.
Neprijatelji ne smiju znati da smo otišli.
Dok se ne vratimo, ti zapovijedaš.
Idemo.
Tko si ti?
Znaš li tko si?
Ili ne znaš više ništa bez svoje svećenice?
I bez njih si kralj.
Ti si Tit i Bog si.
Odnesi to.
Čekaj.
Rekao sam ti da je ne skidaš,
znaš?
Ali sad je želim zadržati.
Što misliš o meni?
Kada te nešto pitam, moraš mi odgovoriti.
Dao sam ti ubiti oca i borim se protiv tvoga sina.
Zašto ne kažeš da me mrziš?
Zašto bih ti rekla ono što već znaš? Što želiš od mene?
Iako se borim protiv tvoga sina,
ne smiješ me mrziti,
jer ja sam u pravu, a on mi je oduzeo ono najdragocjenije.
Što je?
Možeš govoriti pred njom.
Ne želim ništa kriti od nje.
Tvoji ljudi trebaju novog vođu.
Sabovo tijelo još se nije ohladilo.
Odabrat ću kada prestanem oplakivati.
Taj čovjek,
Servije,
pogledao te kao da te poznaje.
To je nemoguće.
Reci mi istinu.
Samo me uši varaju.
Sjećam se da postoji mjesto gdje se rijeka ulijeva u drugu rijeku.
Kao dijete vodila sam koze tamo. Nije daleko od moga sela.
Nećeš joj dati jesti?
Jest će kada završimo.
Čega se bojiš?
Ne bojim se. Ako želiš, odveži je i neka jede s ostalima.
Ulij hrabrost i gnjev u srce moga sina,
unesi stravu u Titove noći sa sudbonosnim snovima
tako da mu se krv sledi i da rat završi.
Još uvijek imaš snage moliti se?
Tko si ti? -Znaš tko sam.
Kći me spasila.
Rekla mi je da napustim zemlje Tridesetorice i poslušao sam je,
ali sudbina me opet dovela pred tebe.
Lice ti je poprimilo oblik tvoga srca.
Dobro je da ga skrivaš.
No htio sam da ga ti vidiš.
Rekao si da voliš svoj grad i želiš spasiti kraljevstvo,
a pogledaj se.
Grad je razoren, a ti si sluga.
Nakaza si.
Čovjek o kojem govoriš više ne postoji.
Grad, obitelj, kraljevstvo...
Više mi ništa ne znače.
Samo me mržnja drži na životu.
Što želiš od mene?
Želim te gledati
dok budeš shvaćala da se bogovi smiješe mom gnjevu...
I želim te još gledati u danima tvoga poniženja
sve dok ne budeš oplakivala Jemovo mrtvo tijelo.
Što je?
Ništa.
Gledaš me otkad smo otišli.
Znaš da Jem mora umrijeti,
jer to je sudbina, a ja sam je vidjela.
Mislila sam da ne želiš to prihvatiti
jer se bojiš samoće.
No sada više ne znam je li to strah,
oholost ili ludost.
Što je sudbina?
Možeš li mi reći?
Ne znaš, nitko ne zna.
Uzmite oružje!
Ne vidim ih. Gdje su?
U čamce!
Brzo!
Hajde!
Uđi!
Hajde!
Veslaj!
Ilija, uđi!
Ilija!
Uđi!
Bježi, Ilija! Spasi se!
Vode!
Miči se od njega!
Brate!
Znala si da će nas napasti.
Ti si nas dovela ovamo.
Ako to misliš, zašto me ne ubiješ?
Evo nas.
Ovdje se spajaju dvije rijeke.
Onuda.
Svi naši vojnici vratili su se iz Kvirinala.
Sada želim da Rim bude sravnjen sa zemljom.
Izgubili smo jednu bitku.
Izgubimo li još jednu,
odsjeći ću vam glave.
Akron, priđi.
Ti ćeš zapovijedati vojskom.
Gospodaru,
nisam dostojan.
Bojiš se Rimljana, Akron?
Bojim se samo Vas.
Zašto onda odbijaš čast koju sam ti ukazao?
Ne boj se,
ja sam te tražio da govoriš.
Među nama je čovjek koji više od svih ostalih zaslužuje zapovijedati.
Nikada nisam vidio takvoga čovjeka, koji se ne boji smrti.
Reci mi kako se zove.
Servije je najzaslužniji,
jedini koji zaslužuje voditi Vašu vojsku.
Klekni.
Uzmi nož.
Ne želim ti više nikada čuti glas.
Prereži si jezik.
Koliko još moramo ploviti?
Blizu smo moga sela,
koliko se sjećam.
Ako se ničega više ne sjećaš, htjela si zaboraviti.
To je samo mjesto gdje sam se rodila.
Ne sjećam se lica onih koji su mi podarili život.
Tko zaboravi, otkloni bol,
ali kad-tad prošlost izađe na vidjelo i dođe ti reći tko si.
A ti?
Znaš li ti svoju prošlost?
Tek nekoliko slika,
ali izbrisao sam sve, kao ti.
I ti si otklonio bol.
Sanko želi razgovarati sa mnom.
To je samo oluja u daljini, nije glas božji.
Moram čuti njegov glas.
Što radiš?
Sanko, čujem tvoj glas, progovori svojoj sluškinji.
Ne gledaj!
Što radiš? -Prestani! Prestani!
Kaznit će te za ovo!
Ne bojim se, je li ti jasno?
Već se borim protiv njega!
Umrijet ćeš zbog ovoga. Čovjek ne smije izazvati Boga.
Ostat ćemo ovdje do jutra.
Ovdje nema ničega. Vratimo se. Nećemo ništa vidjeti bez vatre.
Sanko će nas voditi. Tabor je blizu.
Brate!
Prepoznaješ ovo mjesto?
Da.
To je moje selo.
Ovdje nema nikoga.
Ovdje nema nikoga!
Odgovori mi! -Ne znam što se dogodilo.
Lagala si, nema sela niti ikoga tko može spasiti moga brata!
Nisam ti lagala! - Nisam ti trebao vjerovati!
Pusti je!
Rođena sam ovdje.
Zašto joj želiš nauditi?
Neće mi nauditi.
Tražimo nekoga da ga izliječi.
Mora li se vratiti iz svijeta mrtvih?
Mora.
Odvest ćemo ga onome tko ga može spasiti.
Nikada nisam vidio kameno selo.
Ovo nije selo,
nego grad mrtvih.
Ne prepoznaješ me?
Tko si ti?
Moj otac zvao se Veltur.
Ersilija.
Gdje su svi?
Ovdje više nema ničega.
Samo su djeca živa
i ja ih vodim.
Tko je to učinio?
Gnjev vode sve je uništio,
napustili smo svoje kolibe i pronašli utočište ovdje,
među mrtvima.
I tvoj je otac taj dan izgubio život.
Tko je ovaj čovjek?
Kralj je.
Možeš li ga izliječiti?
Umire.
Samo krv drugog čovjeka mogla bi ga spasiti.
Starče, otvori moje vene.
Neću umrijeti.
Poštovanje vojnika ide ti na čast.
Svi mi govore o tvojoj vrijednosti i hrabrosti.
Kažu da se boriš kao da se ne bojiš smrti,
jer, kažu, već si jednom umro.
Uđi.
Ne boj se.
Je li on ubojica tvoga sina? -Da.
Amulije,
kralj Albe.
Silvija mi je rekla što si učinio njenom sinu.
Želi da te ubijem.
Ali razumijem i gnjev i mržnju koja pokreće tebe.
Tko sam i tko sam bio nije važno.
Želim samo što i ti.
Želim da tvoja snaga i tvoja mržnja pobijede u ovom ratu.
I hoće.
Ali želim i tvoju odanost.
Klekni i zamoli je za oprost.
Pobunio bi se protiv svoga kralja?
Još jedan korak.
Molim te... -Na koljena!
Molim te da mi oprostiš,
kraljice Albe.
A ti, Silvija,
moraš oprostiti.
Ne mogu, radije bih umrla.
Nećeš ti umrijeti,
nego sve žene iz Albe.
Poslušaj me.
Pogledaj ga u oči.
Privini ga sebi.
Opraštam ti.
Bili ste kralj i kraljica,
a sada ste samo moji sluge.
Od danas ćeš zapovijedati mojom vojskom i izvršiti svoju osvetu.
Sad idi.
Kada sve ovo završi,
ljubav koju si gajila prema svojoj djeci
želim da daš meni.
Dovela si ih ovamo.
Što te veže uz njih?
Trebala sam ih ubiti.
Oni su mi neprijatelji.
A umjesto toga htjela si ih spasiti.
Nikada nisam vidjela da čovjek tako žestoko brani život drugog čovjeka.
I sada više ne znam što je pravedno.
Ako mu je duša nečista,
ako mu je ljubav lažna,
nema nade za njega, kao ni za njegova brata.
Njegova je duša čista, njegova je ljubav iskrena, vidjela sam to.
Može li ijedan čovjek pobijediti božju volju?
Ne.
Ako i sam nije bog.
MEDIATRANSLATIONS