Wiros!
Meghaltam?
Azért jöttél, hogy üdvözölj?
ROMULUS 2. ÉVAD 4. RÉSZ
Megnyerted a csatát,
Yemos.
A szabinok elmenekültek.
A férfi, aki meglőtt téged, halott.
Én öltem meg puszta kézzel.
De neked élned kell.
Élned kell.
A nép le akarja róni kegyeletét Yemos előtt.
Így halottakról szokás beszélni. Yemos még lélegzik.
De meddig még?
Adieis azt mondja, nem tudja megmenteni.
A fivérem életben van!
Nézz rá! Nézz rá!
Látod?
Még folyik a vér az ereiben.
Tudom, mennyire szeretitek őt,
de el kell engednetek.
Te vagy a király.
- Beszélned kell a néppel. - Mit akarsz, mit mondjak?
Azt, hogy mától fogva a te hangod az övé is.
Ha van bármi, amivel ember vagy isten életben tudja tartani Yemost,
meg kell tennem.
- Meghalt? - Nem fog meghalni.
Még mindig azt hiszed, hazudtam?
Azt hiszem el, amit látok.
Azt mondtad, egyikünknek meg kell halnia, de mindketten élünk.
Ha úgy van, ahogy mondod, miért sírnak az emberek?
Yemos alszik. A vas átdöfte a mellkasát,
és nem tudjuk, hogy vegyük ki anélkül, hogy belehalna.
Nem segíthetek.
Az etruszkok földjéről származol.
Néped tudója a művészetnek, ami megmentheti őt.
Ők szent emberek, akik nem a városban élnek.
Nem találod meg az ösvényt, mi hozzájuk vezet.
Egyedül nem is.
De te ismered a járást, Ersilia.
Gyermek voltam még, amikor az Isten kiválasztott.
- Sosem utaztam a folyón. - Most majd fogsz.
- Megkeressük a népedet. - Megint félsz, Wiros.
Azt hitted, ő az igazi király, és nem akarsz egyedül lenni.
Higgy, amit akarsz!
Most aludj! Holnap reggel indulunk.
Tényleg van valaki, aki megmentheti?
Nincs, Vibia.
Senki sem mentheti meg azt, aki halálra ítéltetett.
ALBA, A HARMINC KIRÁLY FÖLDJE
A királyáért halt meg.
Azért halt meg, mert nem védtétek meg!
Megesküdtetek, hogy mindhalálig harcoltok,
mégis visszajöttetek.
Mit csináljak veletek?
A saját életetek előbbre való volt az övénél!
Hogy bízzak bennetek ezután?
Miért nem haltál meg Sabosszal együtt?
Kérdeztem valamit.
Sabos túlságosan bízott önnön ravaszságában.
Ha nem lett volna oly kevély, még most is élne.
Így most Róma királyai azzal kérkednek, hogy legyőzték seregünket.
Egy halottat könnyű hibáztatni.
Sosem esik nehezemre elmondani az igazat.
Kevesen voltunk, de harcoltunk, ameddig csak bírtunk.
Még húsz halott nem szerzett volna neked nagyobb dicsőséget.
Te adtál parancsot a visszavonulásra?
Igen. És megtenném újra.
Most, hogy ismerik ellenségeidet,
ha majd a többiek készen állnak, elviszik a gyűlöletüket a csatába.
Az életből halál lesz, a halálból pedig élet.
Megtettünk mindent, amit kértél.
Kedves leszek hozzá.
Elviszem oda, ahová óhajtja,
de miután elnyertem bizalmát,
halált öntök a poharába.
- Kiválasztottad az embereket az útra? - Ötöt. Én leszek a hatodik.
Te Rómában maradsz.
Azt mondtad, bármit megteszel, hogy életben tartsd.
Hát én is.
Yemos tanított meg felejteni és élni.
Te adtad parancsba, hogy kötözzenek meg?
A népem számára ellenség vagy. Nem kérhetem, hogy bízzanak benned.
Se kíséret, se követek nem jönnek velünk.
Ellenségeink nem tudhatnak erről.
Míg vissza nem értünk, ti vagytok a parancsnokok.
Induljunk!
Indulás.
Ki vagy te?
Tudod te, ki vagy?
Vagy papnőid nélkül már semmit sem tudsz?
Nélkülük is te vagy a király.
Te Titus vagy, és isten vagy.
Vidd el!
Várj!
Én mondtam, hogy ne vedd le,
tudod?
De most azt akarom, hogy ne tartsd meg.
Mit gondolsz rólam?
Ha kérdezlek, felelned kell.
Megölettem az apádat, és a fiad ellen harcolok.
Miért nem mondod, hogy gyűlölsz?
Mi értelme lenne? Úgyis tudod. Mit akarsz tőlem?
Még ha a fiad ellen harcolok is,
nem szabad gyűlölnöd,
mert igazságos vagyok, ő pedig elvette azt, ami nekem a legdrágább...
Mit akarsz?
Beszélhetsz előtte is.
Nem akarok titkolózni előtte.
Az embereidnek új vezér kell.
Sabos teste még ki sem hűlt.
Majd választok új vezért, ha már meggyászoltam.
Ez az ember, Servios,
úgy nézett rád, mintha ismerne.
Az lehetetlen.
Mondd meg az igazat!
Biztos csak a fülem űz tréfát velem.
Emlékszem, hogy van egy hely, ahol a folyó találkozik egy másikkal.
Régen ott itattam a kecskéket. Közel van a falumhoz.
Nem engeded, hogy egyen?
Majd eszik, ha végeztünk.
- Mitől félsz? - Nem félek.
Ha akarod, oldozd el, és egyen a többiekkel.
Önts bátorságot és dühöt a fiam szívébe!
Titus baljós álmoktól rettegjen minden éjjel,
hogy vére megdermedjen, és a háború véget érjen.
Még van erőd imádkozni?
- Ki vagy te? - Tudod te azt.
A lányom megkönyörült rajtam.
Arra kért, hagyjam el a Harmincak földjét, és úgy is tettem,
de a végzet újra az utadba sodort.
Az arcod is olyan lett, mint a szíved.
Jól teszed, hogy elrejted.
De én azt akarom, hogy lásd.
Azt mondtad, szereted a városodat, és meg akarod menteni a királyságot.
De nézz magadra!
A város elpusztult, te pedig szolga lettél!
Förtelmes vagy.
Az, akiről beszélsz, nincs többé.
A város, a származás, a királyság
mit sem érnek már nekem.
Már csak a gyűlölet tart életben.
Mit akarsz tőlem?
Látni akarom az arcodat,
miközben megérted, hogy az istenek mosolyognak a dühömön.
Látni akarom megaláztatásod minden percét,
és végül azt, hogy Yemos hullája felett zokogsz.
Mi az?
Semmi.
Azóta bámulsz, hogy elindultunk.
Tudod, hogy Yemosnak meg kell halnia,
mert ez a sorsa, és én láttam ezt.
Azt hittem, nem akarod elfogadni,
mert félsz egyedül maradni.
De most már nem tudom, hogy ez félelem-e,
büszkeség vagy őrület.
Mi a végzet?
Meg tudod mondani?
Nem tudod. Senki sem tudja.
Fegyverbe!
Nem látom őket. Hol vannak?
A csónakokhoz!
Gyorsan!
Gyerünk!
Indulás!
Evezz!
Ilia! Szállj be!
Ilia!
Szállj be!
Menekülj, Ilia! Mentsd az irhád!
Vizet!
Hozzá ne érj!
Fivérem!
Tudtad, hogy ránk fognak támadni.
Te hoztál minket ide.
Ha ezt hiszed, miért nem ölsz meg?
Itt vagyunk.
Itt találkozik a két folyó.
Erre kell menni.
Minden katonánk ideért Curesből.
Azt akarom, hogy romboljátok porig Rómát.
Egy csatát már elvesztettünk.
Ha még egyet elveszítünk,
levágom a fejeteket!
Akron, gyere ide!
Te leszel a seregünk vezére.
Uram,
nem vagyok méltó erre.
Félsz a rómaiaktól, Akron?
Egyedül tőled félek.
Akkor miért utasítod vissza a megtiszteltetést?
Ne félj!
Én kértelek arra, hogy beszélj.
Van köztünk valaki, aki mindnyájunknál jobban megérdemli, hogy vezér legyen.
Nem láttam még hozzá hasonló férfit. Nem fél a haláltól.
Áruld el a nevét!
Servios a legméltóbb erre.
Az egyetlen, aki megérdemli, hogy sereged vezére legyen.
Térdre!
Vedd elő a késed!
Soha többé nem akarom hallani a hangodat.
Vágd ki a nyelvedet!
Mennyit kell még mennünk?
Innen már nincs messze a falum.
Ennyire emlékszem.
Többre azért nem emlékszel, mert el akartad felejteni.
Ez csak az a hely, ahol születtem.
Nem emlékszem azok arcára, akik életet adtak nekem.
Azok, akik felejtenek, elutasítják a fájdalmat,
de előbb-utóbb előjön a múlt, és megmondja, kik vagyunk.
És te?
Ismered a múltadat?
Csak néhány emlékem van,
de én is töröltem mindent az emlékezetemből, ahogy te.
Te is elutasítottad a fájdalmat.
Sancus beszélni akar velem.
Ez csak egy távoli vihar, nem egy isten hangja.
Meg kell hallgatnom őt.
Mit csinálsz?
Sancus, hallom a hangodat. Szólj szolgádhoz!
Ne nézz oda!
- Hagyd abba! - Mit művelsz?
Ezért meg fog büntetni téged!
Nem félek tőle! Érted?
Máris harcolok vele!
Ezért halállal lakolsz. Egy ember nem dacolhat egy istennel!
Itt maradunk éjszakára.
Nincs itt semmi. Menjünk vissza! Tűz nélkül semmit se látunk.
Sancus majd mutatja nekünk az utat. A tábor nincs messze.
Fivérem!
Felismered ezt a helyet?
Igen.
Ez az én falum.
Itt nincs senki.
Itt nincs senki!
- Felelj! - Nem tudom, mi történt.
Hazudtál! Nincs semmiféle falu! Senki sem mentheti meg a fivéremet!
- Nem hazudtam! - Hiba volt bíznom benned!
Engedd el!
Itt születtem.
Miért akarod bántani?
Nem fog bántani.
Keresünk valakit, aki meggyógyítja őt.
Vissza kell térnie a túlvilágról?
Igen.
Elvisszük ahhoz, aki meg tudja menteni.
Sosem láttam még kőből épült falut.
Ez nem egy falu.
Ez egy város, amit holtak laknak.
Megismersz?
Ki vagy te?
Apámat Velthurnak hívták.
Ersilia.
Hol vannak a többiek?
Nincs már itt senki.
Csak a gyerekek maradtak életben,
és én gondoskodom róluk.
Ki tette ezt?
A tomboló ár mindent elpusztított.
Elhagytuk kunyhóinkat, és itt találtunk menedéket,
a holtak közt.
Apád is aznap halt meg.
Ki ez az ember?
Egy király.
Meg tudod gyógyítani?
Haldoklik.
Csakis egy másik ember vére mentheti meg.
Öreg! Nyisd fel az ereimet!
Nem halok bele.
A katonák tisztelete becsületedre válik.
Mindenki azt mondja, derék és bátor ember vagy.
Mondják, harc közben nem félsz a haláltól,
mert egyszer már meghaltál.
Gyere be!
Ne félj!
- Ő a fiad gyilkosa? - Igen.
Amulius,
Alba királya.
Silvia elmondta nekem, mit tettél a fiával.
Azt akarja, hogy öljelek meg,
de én értem a dühödet is, és a gyűlöletet, ami hajt...
Nem számít, ki vagyok vagy voltam.
Csak azt akarom, amit te.
Az erődet akarom, és azt, hogy a gyűlöleted megnyerje a háborút.
Úgy lesz.
De akarom a hűségedet is.
Térdelj le és kérd, hogy bocsásson meg neked!
Lázadsz királyod ellen?
Lépj egy lépést közelebb!
- Kérlek... - Térdre!
Kérlek, bocsáss meg nekem,
Alba királynője!
Neked pedig, Silvia,
meg kell bocsátanod neki.
Nem tudok! Inkább a halál!
Nem te fogsz meghalni,
hanem Alba összes asszonya.
Tedd, amire kérlek!
Nézz a szemébe!
Öleld magadhoz!
Megbocsátok neked.
Király és királynő voltatok,
de most csak a szolgáim vagytok.
Mától seregem vezére vagy, és végrehajtod bosszúmat.
Most menj!
Ha majd ennek vége lesz,
azt akarom, hogy a szereteteddel, mit gyermekeid iránt éreztél,
engem árassz el.
Te hoztad ide őket.
Mi köt téged kettejükhöz?
Meg kellett volna ölnöm őket.
Az ellenségeim.
Ehelyett meg akartad menteni őket.
Nem láttam még olyat, hogy egy ember ennyire védi egy másik életét.
És már nem tudom, mi a helyénvaló.
Ha a lelke tisztátalan,
ha szeretete hamis,
nincs remény számára és a fivére számára sem.
A lelke tiszta. A szeretete is. Ezt megtapasztaltam.
Létezik olyan ember, aki képes legyőzni az isteni akaratot?
Nem.
Csak ha ő maga is isten.
Magyar szöveg: Olajos Ákos Iyuno-SDI Group