Wiros!
Er jeg død?
Er du her for å ønske meg velkommen?
Du vant slaget, Yemos.
Sabinerne flyktet.
Mannen som skjøt deg, er død.
Jeg drepte ham med mine egne hender.
Men du må leve.
Du må leve.
Folket vil hedre Yemos.
Sånn snakker vi om de døde. Yemos puster.
Hvor mye lenger?
Adièis sier han ikke kan redde ham.
Broren min er i live. Se på ham. Ser du?
Blodet strømmer fortsatt gjennom årene hans.
Jeg vet at dere to er glade i ham, men dere må gi slipp på ham.
Du er kongen. Folket trenger å høre stemmen din.
Hva vil du at jeg skal si?
Si at fra i dag er din stemme også hans.
Er det noe jeg kan gjøre for å holde Yemos i live, må jeg gjøre det.
- Er han død? - Han dør ikke.
- Tror du fortsatt at jeg løy for deg? - Jeg tror det jeg ser.
Du sa at én av oss måtte dø. I stedet lever vi begge to.
Hvis det er som du sier, hvorfor gråter folk?
Yemos sover, jernet gjennomboret brystet-
-og ingen av oss kan få det ut uten å risikere livet hans.
Jeg kan ikke hjelpe.
Du kommer fra etruskerland, ditt folk kjenner kunsten som kan redde ham.
De er hellige menn som ikke bor i byen.
Du finner ikke stien som fører til dem.
Ikke alene. Men det kan du, Ersilia.
Jeg var et barn da guden valgte meg. Jeg har aldri seilt på elven.
Du vil gjøre det nå. Vi skal finne folket ditt.
Du er redd igjen, Wiros.
Du trodde han var den sanne kongen, og nå vil du ikke være alene.
Tenk hva du mener er best.
Sov nå. Vi drar i morgen tidlig.
Er det virkelig noen som kan redde ham?
Nei, Vibia. Ingen kan redde han som er skjebnebestemt til å dø.
ALBA DE 30 KONGERS LAND
Han døde for kongen sin.
Han døde fordi dere ikke forsvarte ham.
Dere sverget å kjempe til døden.
Og likevel kommer dere tilbake. Hva skal jeg gjøre med dere?
Dere foretrakk deres egne liv over hans!
Hvordan kan jeg stole på dere?
Hvorfor døde du ikke med Sabos?
Jeg spurte deg om noe.
Sabos hadde for stor tro på sin list.
Hadde han vært mindre stolt, hadde han fortsatt vært i live.
I stedet skryter Romas konger av at de beseiret din hær.
Det er lett å klandre en død mann.
For meg er det alltid lett å si sannheten.
Vi var få, men kjempet så lenge vi kunne.
20 flere døde hadde ikke gitt deg mer ære.
Beordret du retretten?
Ja, og jeg hadde gjort det igjen.
Nå kjenner de fiendene dine.
Når de andre mennene er klare, vil de ta hatet sitt inn i kampen.
Fra livet, døden, og fra døden, livet.
Vi har gjort alt du ba oss om.
Jeg skal være snill mot ham. Jeg skal lede ham dit han ønsker.
Men når jeg har vunnet hans tillit...
...skal jeg helle døden i koppen hans.
- Har du valgt mennene til reisen? - Fem. Jeg blir den sjette.
Du blir i Roma.
Du sa du ville gjøre hva som helst for å holde ham i live.
Det er det samme for meg.
Yemos lærte meg å glemme og leve.
Beordret du dem til å binde meg?
For folket mitt er du en fiende. Jeg kan ikke be dem stole på deg.
Vi reiser med verken eskorte eller ambassadører.
Fiendene våre må ikke få vite at vi har dratt.
Til vi kommer tilbake, har dere kommandoen.
La oss dra.
Hvem er du?
Vet du hvem du er?
Eller vet du ingenting lenger uten prestinnene dine?
Selv uten dem er du konge.
Du er Titus, og du er en gud.
Fjern det.
Vent.
Jeg ba deg om ikke å ta det av.
Men nå vil jeg beholde det.
Hva synes du om meg?
Når jeg stiller deg et spørsmål, må du svare.
Jeg fikk faren din drept, og jeg kjemper mot sønnen din.
Hvorfor sier du ikke at du hater meg?
Hva er vitsen med å fortelle deg det du vet? Hva vil du med meg?
Selv om jeg kjemper mot sønnen din, må du ikke hate meg-
-for jeg er rettskaffen, og han tok det mest dyrebare jeg hadde.
Hva er det?
Du kan snakke foran henne. Jeg vil ikke skjule noe for henne.
Mennene dine trenger en ny leder.
Sabos' kropp er fortsatt varm.
Jeg velger når jeg har grått ferdig.
Den mannen, Servios...
- Han så på deg som om han kjente deg. - Det er ikke mulig.
- Fortell meg sannheten. - Det er bare ørene som bedrar meg.
Jeg husker at det er et punkt der elven møter en annen elv.
Jeg tok med geitene dit som barn, det er ikke langt fra landsbyen min.
Lar du henne ikke spise?
- Hun spiser når vi er ferdige. - Hva er du redd for?
Jeg er ikke redd. Slipp henne løs og la henne spise med de andre.
Hell mot og raseri i min sønns hjerte.
Terroriser Titus' netter med skjebnesvangre drømmer-
-så blodet hans fryser, og krigen kan ta slutt.
Har du fortsatt styrke til å be?
- Hvem er du? - Du vet hvem jeg er.
Datteren min reddet meg.
Hun ba meg forlate landet til De 30, og jeg gjorde som hun ba om-
-men skjebnen førte meg tilbake hit, foran deg.
Ansiktet ditt har tatt formen til hjertet ditt.
Det var lurt å skjule det.
Men jeg ville at du skulle se det.
Du sa at du elsket byen din og ønsket å redde kongeriket.
Men se på deg.
Byen er ødelagt, og du er en tjener.
Du er en styggedom.
Mannen du snakker om, finnes ikke lenger.
Byen, familien, kongeriket...
De er ikke lenger av verdi for meg.
- Kun hatet holder meg i live. - Hva vil du med meg?
Jeg vil se på deg når du forstår at gudene smiler til mitt raseri...
...og jeg vil se på deg når du blir ydmyket-
-til du sørger over Yemos' lik.
Hva er det?
Ingenting.
Du har stirret på meg siden vi dro.
Du vet at Yemos må dø, for dette er skjebnen, og jeg har sett den.
Jeg trodde du ikke ville godta det fordi du er redd for å være alene.
Men nå vet jeg ikke lenger om det er frykt, stolthet eller galskap.
Hva er skjebnen?
Kan du si meg det?
Det vet du ikke, ingen vet det.
Til våpen!
Jeg ser dem ikke. Hvor er de?
- Til båtene! Fort! - Gå!
Oppi båten! Gå!
- Ilia! Oppi båten! Ilia! - Ro!
Kom igjen! Kom igjen!
Redd deg selv, Ilia.
Vann...
Hold deg unna ham!
Bror.
Du visste at de ville angripe oss. Det var du som førte oss hit.
Hvis du tror det, hvorfor dreper du meg ikke?
Vi er fremme. Her møtes de to elvene.
Det er den veien.
Alle soldatene våre er tilbake fra Cures.
Nå vil jeg at Roma skal jevnes med jorden.
Vi har tapt ett slag. Hvis vi taper ett til...
...kapper jeg av hodene deres.
Akron, kom til meg.
Du skal ha kommandoen over hæren vår.
Min herre, jeg er ikke verdig.
- Er du redd for romerne, Akron? - Jeg frykter bare deg.
Hvorfor avviser du æren jeg tilbød deg, da?
Ikke vær redd.
Det var jeg som ba deg snakke.
Blant oss finnes det en mann som fortjener kommandoen mer enn noen.
Jeg har aldri sett en mann som ham, som ikke frykter døden.
Fortell meg navnet hans.
Servios er den mest verdige. Den eneste som fortjener å lede.
Knel.
Ta kniven din.
Jeg vil aldri høre stemmen din igjen.
Skjær ut tungen din.
Hvor mye lengre må vi seile?
Herfra er det ikke langt til min landsby, det er det jeg husker.
Hvis du ikke husker mer, er det fordi du ville glemme.
Dette er bare stedet der jeg ble født.
Jeg husker ikke ansiktene til dem som ga meg liv.
Den som glemmer, skyver smerten unna.
Men før eller senere dukker fortiden opp igjen for å fortelle hvem du er.
Og du?
Kjenner du fortiden din?
Bare noen få bilder.
Men jeg slettet alt, som du gjorde.
Du skjøv også smerten unna.
Sancus ønsker å snakke med meg.
Det er bare en fjern storm. Det er ikke en guds stemme.
Jeg må lytte til stemmen hans.
Hva gjør du?
Sancus, jeg hører stemmen din, snakk til tjeneren din.
Ikke se!
- Hva gjør du? - Stopp! Stopp!
Stopp!
Han vil straffe deg for dette!
Jeg er ikke redd, forstår du? Jeg kjemper allerede mot ham.
Du vil dø for dette. En mann kan ikke utfordre en gud.
Vi blir her i natt.
Det er ingenting her, vi går tilbake.
Uten ild ser vi ingenting.
Sancus viser vei, leiren er ikke langt unna.
Bror!
Kjenner du igjen dette stedet?
Ja.
Dette er landsbyen min.
Det er ingen her.
Det er ingen her!
- Svar meg! - Jeg vet ikke hva som har skjedd.
Du løy. Det er ingen landsby, ingen som kan redde broren min!
- Jeg løy ikke. - Jeg skulle ikke ha stolt på deg.
Slipp henne!
Jeg ble født her.
- Hvorfor vil du skade henne? - Han vil ikke skade meg.
Vi leter etter noen som kan helbrede ham.
Må han komme tilbake fra de dødes verden?
Ja. Ja.
Vi skal ta ham til han som kan redde ham.
Jeg har aldri sett en steinlandsby.
Dette er ikke en landsby.
Det er en by for de døde.
Kjenner du meg ikke igjen?
Hvem er du?
Min far het Velthur.
Ersilia.
Hvor er alle sammen?
Det er ingenting igjen her.
Bare barna lever, og jeg for å veilede dem.
Hvem gjorde dette?
Vannets raseri ødela alt.
Vi forlot våre hytter og fant tilflukt her, blant de døde.
Din far mistet også livet den dagen.
Hvem er denne mannen?
Han er en konge.
Kan du helbrede ham?
Han er døende.
Bare en annens blod kan redde ham.
Gamle mann, åpne årene mine.
Jeg dør ikke.
Å ha soldatenes respekt gir deg ære.
Alle forteller meg om din verdi og ditt mot.
De sier at du kjemper som om du ikke frykter døden-
-for de sier at du allerede har dødd en gang.
Kom inn.
Ikke vær redd.
- Er han din sønns morder? - Ja.
Amulius, kongen av Alba.
Silvia fortalte meg om hva du gjorde mot sønnen hennes.
Hun vil at jeg skal drepe deg.
Men jeg forstår også raseriet og hatet som rører deg...
Det spiller ingen rolle hvem jeg er, jeg vil bare det du vil.
Jeg vil ha styrken din, og jeg vil at hatet ditt skal vinne krigen.
Det skal du få.
Men jeg vil også ha din lojalitet.
Knel og be henne om tilgivelse.
Vil du gjøre opprør mot kongen din?
Et skritt til.
- Jeg ber om... - Ned på kne!
Jeg ber om tilgivelse, dronning av Alba.
Og du, Silvia...
- Du må tilgi. - Jeg vil heller dø.
Du kommer ikke til å dø, men det vil alle Albas kvinner.
Gjør det jeg ber om.
Se ham i øynene.
Hold ham til deg.
Jeg tilgir deg.
Du var en konge, og du var en dronning...
...men nå er dere bare mine tjenere.
Fra og med i dag skal du kommandere hæren min-
-og iverksette hevnen din. Dra nå.
Når dette er over...
Kjærligheten du hadde til barna dine...
Jeg vil at du skal gi den til meg.
Du førte dem hit.
Hva knytter deg til dem?
Jeg burde ha drept dem. De er mine fiender.
Og i stedet ville du redde dem.
Jeg har aldri sett en mann forsvare en annen manns liv så sterkt.
Og nå vet jeg ikke hva som er rett lenger.
Hvis hans sjel er uren, hvis hans kjærlighet er falsk-
-er det ikke noe håp for ham eller broren hans.
Hans sjel er ren, hans kjærlighet er sann. Jeg har sett det.
Finnes det en mann som kan beseire guddommelig vilje?
Nei.
Med mindre han er en gud selv.
Tekst: Kay Morten Magelie Iyuno-SDI Group