Wiros!
Är jag död?
Är du här för att välkomna mig?
Du vann slaget, Yemos.
Sabinerna flydde.
Mannen som sköt dig är död.
Jag dödade honom med mina egna händer.
Men du måste leva.
Du måste leva.
Folket vill hylla Yemos.
Så talar vi om de döda. Yemos andas.
Hur länge till?
Adièis säger att han inte kan rädda honom.
Min bror lever. Titta på honom!
Blod flyter fortfarande i hans ådror.
Jag vet hur mycket ni båda älskar honom, men ni måste släppa taget.
Du är kungen. Folket behöver höra din röst.
Vad vill du att jag ska säga?
Säg att från och med i dag är din röst också hans.
Om det finns något en man eller gud kan göra för att hålla Yemos vid liv-
-så måste jag göra det.
- Är han död? - Han kommer inte att dö.
Tror du fortfarande att jag ljög?
Jag tror det jag ser.
Du sa att en av oss skulle dö men ändå lever vi båda två.
Om det är som du säger, varför gråter folk?
Yemos sover. Pilen genomborrade hans bröst.
Ingen av oss vet hur man får ut den utan att riskera hans liv.
Jag kan inte hjälpa dig.
Du kommer från etruskernas land. Ditt folk vet hur man räddar honom.
Det är heliga män som inte bor i staden.
Du kommer inte att hitta dem.
Inte ensam.
Men du vet var de finns, Ersilia.
Jag var ett barn när guden valde mig.
- Jag har aldrig färdats på floden. - Gör det nu.
- Vi ska hitta ditt folk. - Du är rädd igen, Wiros.
Du såg honom som den sanna kungen och nu vill du inte vara ensam.
Du får tro vad du vill.
Sov nu. Vi ger oss av i morgon bitti.
Finns det någon som kan rädda honom?
Nej, Vibia. Ingen kan rädda den som är ämnad att dö.
ALBA, DE TRETTIO KUNGARNAS LAND.
Han dog för sin kung.
Han dog för att ni inte försvarade honom.
Ni svor att strida till döden...
...och ändå återvänder ni hit.
Vad ska jag göra med er?
Ni satte ert eget liv före hans!
Hur ska jag kunna lita på er?
Varför dog du inte med Sabos?
Jag ställde en fråga.
Sabos litade för mycket på sin list.
Om han varit mindre stolt hade han fortfarande levt.
I stället skryter Roms kungar om att de har besegrat din armé.
Det är lätt att skylla på en död man.
För mig är det alltid lätt att säga sanningen.
Vi var få till antalet men vi stred så länge vi kunde.
Tjugo döda till hade inte gett dig mer ära.
Gav du order om reträtt?
Ja, och jag skulle göra det igen.
Nu känner de dina fiender.
När övriga mannar är redo tar de med sig sitt hat ut i strid.
Från livet döden, och från döden livet.
Vi har gjort allt du bad oss om.
Jag ska vara snäll mot honom.
Jag ska leda honom dit han vill.
Men när jag har vunnit hans förtroende...
...ska jag hälla död i hans bägare.
- Har du valt ut mannarna? - Fem. Jag blir den sjätte.
Du måste stanna i Rom.
Du sa att du ville göra allt för att hålla honom vid liv.
Det är samma sak för mig.
Yemos lärde mig att glömma och leva.
Beordrade du dem att binda mig?
För mitt folk är du en fiende. Jag kan inte be dem att lita på dig.
Vi färdas varken med eskort eller sändebud.
Våra fiender får inte veta att vi är borta.
Tills vi återvänder för du befälet.
Sätt fart.
Vem är du?
Vet du vem du är?
Eller vet du ingenting utan dina prästinnor?
Även utan dem är du en kung.
Du är Titus, och du är en gud.
Ta bort den.
Vänta.
Jag sa till dig att inte ta av det.
Men nu vill jag behålla det.
Vad tycker du om mig?
När jag ställer en fråga måste du svara.
Jag lät döda din far och nu strider jag mot din son.
Varför säger du inte att du hatar mig?
Varför ska jag berätta vad du redan vet?
Vad vill du ha av mig?
Även om jag strider mot din son får du inte hata mig.
Han tog ifrån mig det mest värdefulla jag hade.
Vad är det?
Du kan prata inför henne.
Jag vill inte dölja något för henne.
Dina mannar behöver en ny ledare.
Sabos kropp är fortfarande varm.
Jag väljer när jag har gråtit klart.
Den där mannen - Servios-
-såg på dig som om han kände dig.
Det är inte möjligt.
Säg sanningen.
Det är bara mina öron som bedrar mig.
Jag minns en punkt där floden möter en annan flod.
Jag tog getterna dit som barn. Det är inte långt från min by.
Ska hon inte få äta något?
- Hon äter när vi är klara. - Vad är du rädd för?
Jag är inte rädd.
Lossa repen och låt henne äta med de andra om du vill.
Häll mod och vrede i min sons hjärta.
Sätt skräck i Titus nätter med ödesdigra drömmar-
-så att hans blod fryser till is och kriget kan ta slut.
Orkar du fortfarande be?
- Vem är du? - Du vet vem jag är.
Det var min dotter som räddade mig.
Hon bad mig lämna de trettios land och jag gjorde som hon sa.
Men ödet förde mig tillbaka hit till dig.
Ditt ansikte har tagit formen av ditt hjärta.
Du gjorde rätt som dolde det.
Jag ville att du skulle se det.
Du sa att du älskade din stad och ville rädda kungariket.
Men se på dig.
Staden är förstörd och du är en tjänare.
Du är en styggelse.
Mannen du talar om existerar inte längre.
Staden, familjen, kungariket...
De är inte längre av värde för mig.
- Bara hat håller mig vid liv. - Vad vill du ha av mig?
Jag vill se på dig...
...när du förstår att gudarna ler mot min vrede.
Jag vill fortsätta se på dig i dina dagar av förödmjukelse...
...tills du sörjer Yemos döda kropp.
Vad är det?
Det är inget.
Sen vi gav oss av har du tittat på mig.
Du vet att Yemos måste dö, för det är ödet och jag har sett det.
Jag trodde att du inte ville acceptera det-
-för att du är rädd för att vara ensam.
Nu vet jag inte längre om det är rädsla, stolthet eller galenskap.
Vad är ödet?
Kan du säga det?
Du vet inte. Ingen vet.
Till vapen!
Jag ser dem inte. Var är de?
Till båtarna! Fort!
Hoppa i! Sätt fart!
- Hoppa i, Ilia! Hoppa i! - Ro!
Kom igen, kom igen!
Fly, Ilia. Rädda dig själv.
Vatten...
Håll dig borta från honom!
Broder...
Du visste att de skulle anfalla oss.
Det var du som ledde oss hit.
Om det är vad du tror, varför dödar du mig inte?
Här är det. Här möts de två floderna.
Vi ska ditåt.
Alla våra soldater har återvänt från Cures.
Jag vill att Rom jämnas med marken.
Vi har förlorat ett slag. Om vi förlorar ett till...
...ska jag halshugga er.
Kom hit, Akron.
Du ska föra befäl över vår armé.
Min härskare, jag är inte värdig.
Är du rädd för romarna, Akron?
Jag fruktar bara dig.
Så varför avböjer du äran som jag erbjöd dig?
Var inte rädd.
Det var jag som bad dig tala.
Bland oss finns en man som förtjänar befälskapet mer än alla andra.
Jag har aldrig sett en man som han, som inte fruktar döden.
Säg vad han heter.
Servios är den mest värdiga.
Den ende som förtjänar att leda din armé.
Fall på knä.
Ta din kniv.
Jag vill aldrig mer höra din röst.
Skär ut din tunga.
Hur långt är det kvar?
Det är inte långt till min by. Det är vad jag minns.
Om du inte minns något annat är det för att du ville glömma.
Det här är bara platsen där jag föddes.
Jag minns inte ansiktena på dem som gav mig liv.
De som glömmer, stöter bort smärtan.
Men förr eller senare dyker det förflutna upp och berättar vem du är.
Och du?
Känner du till ditt förflutna?
Bara några få bilder.
Men jag raderade allt, som du.
Du stötte också bort smärtan.
Sancus önskar tala med mig.
Det är bara en avlägsen storm, inte en guds röst.
Jag måste lyssna på hans röst.
Vad gör du?
Sancus, jag hör din röst. Tala med din tjänare.
Titta inte!
- Vad gör du? - Sluta!
Sluta!
Han ska straffa dig för det här!
Jag är inte rädd, förstår du?
Jag slåss redan mot honom!
Du ska dö för det här. En man kan inte utmana en gud.
Vi slår läger här i natt.
- Det finns inget här. - Vi går tillbaka.
Utan eld ser vi inget.
Sancus visar vägen. Lägret är inte långt härifrån.
Broder!
- Känner du igen den här platsen? - Ja.
Det här är min by.
Det är ingen här.
Det är ingen här!
Svara mig!
Jag vet inte vad som hänt.
Du ljög, det finns ingen by! Ingen som kan rädda min bror!
- Jag ljög inte. - Jag borde inte ha litat på dig!
Släpp henne!
Jag föddes här.
Varför vill du skada henne?
Han skadar mig inte.
Vi letar efter någon som kan hela honom.
Måste han återvända från de dödas värld?
Ja. Ja.
Vi tar honom till den som kan rädda honom.
Jag har aldrig sett en stenby.
Det här är ingen by.
Det är de dödas stad.
Känner du inte igen mig?
Vem är du?
Min far hette Velthur.
Ersilia.
Var är alla?
Det finns inget kvar här.
Bara barnen lever, och jag vägleder dem.
Vem gjorde det här?
Vattnets raseri förstörde allt.
Vi övergav våra hyddor och sökte skydd här, bland de döda.
Din far dog också den dagen.
Vem är den här mannen?
Han är en kung.
Kan du hela honom?
Han är döende.
Bara en annan mans blod kan rädda honom.
Gamle man, öppna mina ådror.
Jag kommer inte att dö.
Att ha soldaternas respekt är en ära.
Alla berättar om ditt värde och ditt mod.
De säger att du strider som om du inte fruktar döden-
-eftersom du redan har dött en gång.
Kom in!
Var inte rädd.
- Är han din sons mördare? - Ja.
Amulius, kung av Alba.
Silvia berättade vad du gjorde med hennes son.
Hon vill att jag dödar dig.
Men jag förstår också ditt raseri och hatet som driver dig...
Vem jag är eller var spelar ingen roll.
Jag vill bara det du vill.
Jag vill ha din styrka och ditt hat för att vinna kriget.
Det ska du få.
Men jag vill också ha din lojalitet.
Fall på knä och be henne om förlåtelse.
Vill du göra uppror mot din kung?
Ett steg till.
- Jag ber om... - Ner på knä!
Förlåt mig, drottning av Alba.
Och du, Silvia...
...måste förlåta honom.
Aldrig, hellre dör jag!
Det blir inte du som dör, utan alla kvinnor i Alba.
Gör som jag säger.
Se honom i ögonen.
Håll honom nära dig.
Jag förlåter dig.
Du var kung, och du drottning...
...men nu är ni bara mina tjänare.
Från och med i dag leder du min armé-
-och utkräver din hämnd. Gå nu.
När allt det här är över...
Kärleken du kände för dina barn...
...vill jag att du ger till mig.
Du tog hit dem.
Vad binder dig till dem?
Jag borde ha dödat dem. De är mina fiender.
I stället ville du rädda dem.
Jag har aldrig sett en man försvara en annan mans liv så starkt.
Och nu vet jag inte vad som är riktigt längre.
Om hans själ är oren, om hans kärlek är falsk-
-finns det inget hopp för honom eller hans bror.
Hans själ är ren och hans kärlek är sann. Jag har själv sett det.
Finns det en man som kan besegra gudomlig vilja?
Nej.
Om han inte är en gud själv.
Text: Lars H. Andersson Iyuno