Kdo je ta žena?
Jsem Silvia, Numitorova dcera.
Chceme si promluvit s tvým otcem, králem.
Král Alby je na cestách, v jeho nepřítomnosti hovořím za město já.
Proč přicházíte do Alby se zbraněmi?
Nevypadáš jako tvůj syn.
Tys mluvil s Iemem?
Sešli jsme se se dvěma králi Říma,
nabídli jim mír,
ale oni unesli naše kněžky.
Bezdůvodně by to Iemos neudělal.
Důvod má ve své hlavě, ale musí se poučit.
Dovol nám překročit hranice, a město Alby nedojde žádné újmy.
ROMULUS II. VÁLKA O ŘÍM
2. díl
Zvedejte se.
Kam nás chceš odvést? Kam nás chceš odvést?
I vy poznáte bolest, kterou způsobil váš lid.
Posvátná matko,
Paní vlků,
veď Deftri stezkou v bažině mrtvých.
Posvátná matko,
Paní vlků,
veď Deftri stezkou v bažině mrtvých,
přijmi oběti i pláč jejích bratří,
chraň své město.
Chraň své město.
Zabili jste Deftri.
Vybral si ji bůh Sancus.
Je to čest, nepochopili jste to.
Když je zabijeme, určitě bude válka.
Bude-li si to bohyně přát, dostaneme svou pomstu.
Ale zatím musí zůstat naživu.
Zaútoč!
Neustupuj!
Kdo další?
Dostal jsem zprávu z Alby,
Titus žádá o povolení překročit hranici.
Má matka získala čas
a chce, abych tam jel a vyjednal mír.
Věříš na mír i po tom, co provedli?
Nevím,
a proto se musíme připravit na válku. Lausus už vyrazil z Gabi
a další králové přijedou za ním.
Chce-li Titus bojovat, nesmí nás vidět rozdělené.
Připrav vojáky, brzy vyrazíme.
Alba nám dlouho byla domovem.
Nechceš ji znovu vidět?
S Albou už mě nic nespojuje.
Odnesu oběti k hrobu svého bratra Enita.
Pojeď se mnou
a pomodlíme se spolu.
Vítej doma.
Pořád jsi mi neodpustila?
Jsem ráda, že jsi tu.
Kde je Numitor?
Když se rozpadlo Společenství třiceti,
zlomila ho bolest, ani nepoznává můj hlas.
Nechtěl jsem, aby se rozpadlo.
Nikdo to nechtěl, a přece se to stalo a já tomu nezabránila,
dovolila jsem, abys zasvětil Velii cizí bohyni.
Bránila jsem tvou volbu před Společenstvím,
ale co bys od nich asi čekal?
Chtěla jsem tě za krále Alby...
ale tys šel raději za Wirem a nazval ho bratrem
a zapomněls, že tvůj bratr byl Enos.
A ty moje matka.
Víš, jak ti říkají?
Syn vlčice, syn Rumie.
Jen jsme s Wirem chtěli někde začít znovu.
O Římu už ví celé Latium, a teď i Cures.
Zaútočili na nás.
Nezajímá mě, co se stalo.
Unesli jste jejich ženy a chtějí je zpátky.
A ty myslíš, že Titus nebude válčit, když mu ty kněžky vrátím?
Mír, který můj otec uzavřel se Sabiny, je cenný...
ale též křehký.
Je to tvůj odkaz,
jediný, který ti zbyl.
A nezapomeň, že až zítra budeš mluvit s Titem,
musíš se s ním nějak dohodnout.
Můžeš odejít.
Děde.
Enite? Jsi to ty?
Ano, jsem to já.
Postarej se o matku a bratra,
potřebují tě.
Jak dlouho jste nejedly?
Raději zemřeme hladem a žízní než vaší rukou.
Nepokoušej mou trpělivost,
slitovali jsme se nad vámi, to je málo?
Odtrhli jste nás od našeho boha,
držíte nás tu proti naší vůli, jako otrokyně.
Jste zajatkyně, ne otrokyně,
a jste naživu, na rozdíl od Deftri, která je mrtvá.
Jsme naživu jen proto, že díky nám můžete vyjednávat.
Ale až vám k ničemu nebudeme, zabijete nás,
a možná nám provedete ještě něco horšího.
Řím je jiný.
Vždycky to tak bylo, krev smyje jedině krev.
Nikdo vám neublíží.
Budeme s vámi zacházet jako s hosty.
- Nevěřím ti. - Dávám ti své slovo.
Je to slovo krále?
Ano. Přísahám.
Dokaž, že hostům je dovoleno se modlit.
Co chcete?
Kozu, kořeny alicaba a bílojetele, posvátnou trojnožku a víno,
pak poznám, že tvá slova jsou pravdivá.
Wire, jsou tu latinští králové.
Jezte, a dostanete, o co jste si řekly.
Přijali jsme tvé pozvání, Wire,
ale ty i Iemos víte, že válka se Sabiny nikomu neprospěje.
Mír je v Titových rukou.
V případě napadení se budeme muset bránit,
proto vás žádáme o pomoc.
Opustili jsme Společenství, abychom neměli nic společného s vaší bohyní,
proč vám teď máme pomáhat?
Je pravda, že Společenství třiceti už neexistuje,
a Titus to ví též.
Naše města jsou zemi Sabinů nejblíž,
rozdělení jsme slabí
a jen společně můžeme ubránit náš lid.
Řím nás rozdělil, a teď byste nám chtěli rozkazovat?
Já ani můj bratr nikomu rozkazovat nechceme.
Kde je Iemos?
Proč musíme mluvit s tebou?
Wiros je stejně tak král jako Iemos.
Vím, že tě tihle lidé zvolili za krále,
ale máš ve svých žilách krev otroka.
Máš pravdu, Atysi,
vím, jaké to je být otrokem,
a modlím se ke všem bohům, abys to nikdy nepoznal.
Jenže Řím je pro Sabiny jen první krok,
pak dojde na Nomentum, Gabi,
Tivoli a Satricum,
tahle válka dopadne na nás všechny.
Řekli mi, že vládneš slovem,
ale jak ti máme věřit?
Když nevěříte mým slovům, věřte Iemově krvi,
přidejte se, a naše země zůstanou svobodné.
Proč ses vrátila?
Zítra se Iemos setká s králem Sabinů.
Bude válka?
Nevím,
ale budeme-li muset bojovat,
tvé místo je u nás.
Jak dlouho jsi nespala?
Bohové mě ve spánku stále mučí.
Víš, že Mars nenabízí mír.
Naplnila jsi spravedlnost, a to ti musí postačit.
Není spravedlivé, aby dcera zabila svého otce.
Vždy je spravedlivé pomstít nevinnou krev.
Ve tvém srdci je cosi, co nevidím,
pravda, kterou skrýváš, a ta tě zabíjí.
Nic neskrývám.
Řekni to znovu.
Ty mi nevěříš.
Atte.
Nebudu bojovat po tvém boku.
Nebojuji s těmi, kdo neodhalí svoje srdce.
Ti králové mají své důvody.
Berou to tak,
že si Řím přisvojil část Velie.
Bojí se nás.
Nic víc.
Ale tobě věří.
I Atys ti věří,
promluv s nimi, přesvědč je.
- Nemůžu, Wire. - Ano, můžeš.
Jednoho dne můj hlas bude schopen nést váhu mých slov,
ale ještě nenastal čas.
Co chceš, abych udělal?
Pověz králům, co chtějí slyšet.
Ujisti je, že když nám pomůžete proti Curu,
bude Řím všem vašim městům zavázán...
Dostanou od nás, co chtějí,
ukaž, že jsi můj nepřítel,
dělej, že mě zneužíváš, a nedojde jim, že my zneužíváme je.
Tohle asi nedokážu.
Všichni dokážeme lhát, zejména králové.
Lži kvůli mně, Lause,
a přesvědč je k boji.
Otče otců, mluv k nám,
ujmi se svých dcer
a ukaž nám, jaká nás čeká budoucnost.
Ersilie, co vidíš?
Znáš naše požadavky.
Král Titus chce jen, co mu náleží.
Zabili jste jednu z nás
a nemůžete jí vrátit život.
Tak co chceš?
Tvůj král nemluví?
Nepřišel jsem vyjednávat.
Tak to mi má matka neřekla.
Řekl jsem to jasně,
chci zpátky svoje kněžky.
Můžeš je mít,
ale nejdřív máme požadavek.
Jaký požadavek?
Chceme důkaz úcty a rovnosti.
Ty a já si nejsme rovni.
Chci, abys nás požádal o odpuštění.
- Odpuštění? - Ieme, ne...
Že jsi nás obelstil, urazil Řím
a poskvrnil posvátnou pohostinnou půdu zabitím jednoho z nás.
Bůh nežádá o odpuštění.
Žádného před sebou nevidím.
Víš, co to znamená?
Jsme připraveni.
Tys je urazil!
Mír nic neznamená, máš-li žít v poddanství.
Alba s vámi nevstoupí do zbytečné války.
Wiros svolal krále sousedních národů,
budeme bojovat i bez vás.
Sláva krále nestojí za život jeho lidu.
- Nezajímá mě sláva. - Tak co chceš?
- Svobodu. - Bohové jsou svobodní, smrtelníci ne.
Ani králové?
Enitos by tak hloupé rozhodnutí neudělal.
Enitos je mrtvý!
Tvůj bratr se narodil, aby byl králem,
on by mě nikdy neopustil.
Synu!
Bývalas má matka,
teď jsem syn Rumie.
Králové rozhodli.
Neopustíme vás.
Věděl jsem, že to dokážeš!
- Připijme si! - Pusť mě!
Chtěls je před námi ukrýt, Wire?
Na kolena, otrokyně!
- Odporná děvko! - Dost.
- Nezapomeň, že jsme tví hosté. - I ty ženy jsou mí hosté.
Spočítej je, Wire,
je jich pět, nás je pět,
jako pět měst našeho nového Společenství.
Mluví k nám bohové,
je jen spravedlivé, aby ses podělil o první kořist z války s Curem.
Pořád je potřebujeme.
Nemusíš už vyjednávat se Sabiny,
budeme bojovat společně s Římem.
Atys má pravdu, Wire.
Nech nám tyto ženy, a naše Společenství bude uznáno před bohy.
- Tahle je tvoje, Horatie. - Dost.
Je spravedlivé, aby první volil Wiros.
Zvol si odměnu
a pak nám nech zbytek.
Dokaž, že jsi jeden z nás.
Ne?
Chceš tuhle?
Teď už vím, co znamená slovo krále.
Nemůžu.
Slíbil jsem těm ženám, že jim nikdo z nás neublíží.
Ale nám bys měl prokazovat věrnost.
Nežádáte po mně věrnost, jen poslušnost.
Když ji nechceš, beru si ji,
zkrotil jsem už divočejší zvěř.
Wire!
Lausus se zmýlil,
věděl jsem, že se před námi nikdy neskloníš.
Odejděte.
Muži a vlci už si navzájem nemají co říct.
Ani králové a otroci.
Odpusť, Wire.
Budu se modlit k bohům, aby měli s tvým lidem slitování.
Když jsem byl malý, chtěl jsem dělat vše, co dělal Enitos.
Když jsme lezli na skálu, musel jsem taky.
Byl mrštnější,
ale i když jsem spadl, lezl jsem za ním dál.
Enitos si byl vždy jistý sám sebou,
nikdy neměl pochybnosti.
Udělal jsi správnou věc.
Celý Řím ti věří,
tak jako já.
Nejsem, co si myslíš.
Věřila jsem, že břímě, které nosím, náleží jen mně,
ale zasloužíš si znát pravdu.
Pravdu?
Chtěla jsem zapomenout,
ale bohové nezapomínají hříchy smrtelníků...
a ten můj mi připomínají každou noc.
Lhala jsem ti.
Tu noc, v Albě,
jsem pozvedla meč proti svému otci,
ale když jsem se mu podívala do očí...
Co to říkáš?
Nezabila jsem ho,
nepomstila jsem Enita.
To není pravda.
Nikdo mi neodpustí.
Proč chceš mluvit se mnou, bojíš se Tita?
Titus je mladý,
tak jako Iemos,
myslí, že může změnit i to, co je nezměnitelné.
Třeba pochopí, až strhneme hradby Říma.
Tvůj král ti naslouchá.
Jsi jediný, kdo ho může přesvědčit.
Co chcete výměnou za ty kněžky?
Zlato, dobytek, zrní?
Jménem dávného paktu, který zavazuje Albu vůči lidu Sabinů,
ti dám vše, stačí jen říct.
Dovol, abych zaplatila za svého syna.
Prosím tě, měj slitování s matkou.
Promluvím s Titem,
zítra budeš mít svou odpověď.
Mluvil jsi se Silvií?
Má matka je jako její město,
otrokyně vlastních vzpomínek.
- No a je mír možný? - Nikdy nebyl.
Neboj, s podporou Lausa a dalších uspějeme.
Už odjeli,
nikdo nám nepomůže.
Chtěli nás ponížit,
nepotřebujeme je.
Jsme sami, Wire.
Pak zvítězíme sami.
Je to jen zoufalá matka, co chce zachránit syna.
Mluvila s tebou o mně?
Co ti řekla?
Sklonila se před tvou mocí. Udělá vše, aby se ti zavděčila.
A ty?
Co si myslíš?
Když to nařídíš,
válce se stále dá vyhnout. Není pozdě vrátit se zpět.
Co ti řekla, aby tě přesvědčila? Viděl jsem oči té ženy.
Její slova jsou jed,
jimi tě obalamutila.
Chci jen to, co chceš ty.
Jak zní rozkazy?
Má paní, musíš zůstat uvnitř,
k branám se blíží Sabinové.
Pak braňte Albu!
Nepožádalas mě o odpuštění a já tu nejsem proto, abych ti ho dal.
Měl bys mě nenávidět.
To nedokážu.
Ty možná můžeš na minulost zapomenout,
nemáš žádné hříchy.
Nechci, abys zapomněla,
ale dívej se do nového života.
Takového, kde není ani Alba, ani tvůj otec.
Ieme.
Deftri,
sestro, válečnice.
Přijmi mé slzy a tuto oběť,
ať tě ochrání na tvé cestě
daleko ode mě.
Otče.
- Pomoz mi. - Nemůžeš pro něj nic udělat.
Musíš zachránit sebe.
Pomoz mi.
Kdo jsi?
Nezáleží na tom, kdo jsem.
Amulie,
vrátil ses z říše mrtvých,
přišel sis pro mě.
Přišel jsem pro tebe, bratře.
České titulky Petr Miklica Iyuno-SDI Media 2022