- Hvem er denne kvinnen? - Jeg heter Silvia, Numitors datter.
Vi er her for å snakke med din far, kongen.
Albas konge er på reise. I hans fravær snakker jeg for byen.
Hvorfor har dere kommet til Alba med våpen?
Du ligner ikke på sønnen din.
Har du møtt Yemos?
Vi møtte Romas to konger og tilbød dem fred-
-men de kidnappet prestinnene våre.
Yemos hadde ikke gjort det uten grunn.
Grunnen er arrogansen hans. Men han vil måtte lære.
La oss krysse grensen, så blir ikke Alba skadet.
Ut.
Hvor tar dere oss? Hvor tar dere oss?
Dere skal også få kjenne smerten folket deres har forårsaket.
Urgamle moder, ulvekvinnen-
-vis Deftris vei gjennom de dødes sump.
Urgamle moder, ulvekvinnen-
-vis Deftris vei gjennom de dødes sump.
Ta imot offergavene-
-og hennes brødres tårer. Beskytt din by.
Ta imot offergavene og hennes brødres tårer. Beskytt din by.
Beskytt din by.
Dere drepte Deftri.
Guden Sancus valgte henne.
Det er en ære dere ikke har forstått.
Hvis vi dreper dem, blir det krig.
Hvis gudinnen ønsker det, får vi vår hevn.
Men de må bli i live.
Angrip meg.
Ikke rygg unna!
Hvem er den neste? Hvem er den neste?
Jeg mottok en beskjed fra Alba.
Titus ber om tillatelse til å krysse grensen.
Mor har vunnet tid. Hun vil at jeg skal dra og forhandle om fred.
Tror du fortsatt på fred etter det de gjorde?
Jeg vet ikke. Det er derfor vi må forberede oss på krig.
Lausus har allerede forlatt Gabii, og andre konger kommer med ham.
Hvis Titus vil kjempe, må han ikke finne oss splittet.
Forbered soldatene. Vi drar snart.
Alba var hjemmet vårt lenge. Vil du ikke se det igjen?
Ingenting knytter meg til Alba lenger.
Jeg skal ta offergaver til min bror Enitos' grav.
Bli med meg, så ber vi sammen.
Velkommen hjem.
Har du fortsatt ikke tilgitt meg?
Jeg er glad for at du er her.
Hvor er Numitor?
Smerten brøt ned sinnet hans.
Etter at De 30 oppløste ligaen, gjenkjenner han ikke stemmen min.
Jeg ville ikke at ligaen skulle oppløses.
Det ville ingen, men det skjedde, og jeg gjorde ingenting.
Jeg lot deg vie Elea til en fremmed gudinne.
Jeg forsvarte dine valg foran De 30. Hva annet kunne jeg forvente av dem?
Jeg ville se deg bli Albas konge.
Men du foretrakk å følge Wiros og kaller ham din bror-
-men du har glemt Enitos. Han var din bror.
Og du er min mor.
Vet du hva de kaller deg? Hunnulvens sønn, Ruminas sønn.
Jeg og Wiros ville bare begynne på nytt.
Hele Latium har lagt merke til Roma, og nå har Cures det også.
- De angrep oss. - Jeg er ikke interessert.
Dere kidnappet kvinnene deres, og de vil ha dem tilbake.
Og du tror at Titus vil oppgi krigen om jeg leverer tilbake prestinnene?
Freden min far inngikk med sabinerne, er dyrebar-
-men skjør. Den er din arv.
Den eneste du har igjen.
Husk det i morgen når du snakker med Titus.
Sørg for å komme til en enighet.
Du kan gå.
Bestefar.
Enitos? Er det deg?
Ja, det er meg.
Ta deg av moren og broren din. De trenger deg.
Når spiste dere sist?
Vi vil heller dø av sult og tørst enn for deres hånd.
Ikke frist meg. Vi forbarmet oss over dere. Er ikke det nok?
Dere har revet oss vekk fra guden vår.
Dere holder oss atskilt mot vår vilje, som slaver.
Dere er fanger, ikke slaver.
Og dere er i live i motsetning til Deftri, som er død.
Vi lever bare fordi vi er deres eneste forhandlingskort.
Men når vi ikke er nyttige for dere lenger, dreper dere oss alle.
Eller kanskje dere vil gjøre noe verre.
Roma er annerledes.
Det har alltid vært sånn. Bare blod vasker bort blod.
Ingen vil skade dere. Dere vil bli behandlet som gjester.
- Jeg tror deg ikke. - Jeg lover.
- Er det en konges løfte? - Ja, jeg lover det.
Bevis det. Gjester får lov til å be.
Hva vil du ha?
Ei geit, alicabo-og doricnium-rot, en offertripod og vin.
Da vil jeg vite hva ditt løfte er verdt.
Wiros, latinerkongene er her.
Spis, så skal jeg gi dere det du ba om.
Vi aksepterte invitasjonen, Wiros.
Men både du og Yemos vet-
-at en krig med sabinerne ikke gagner noen.
Freden ligger i Titus' hender.
Blir vi angrepet, må vi forsvare oss. Derfor ba vi om deres hjelp.
Vi forlot ligaen for å slippe å ha noe med gudinnen deres å gjøre.
Hvorfor skal vi hjelpe dere nå?
Det er sant. De 30 byers liga finnes ikke lenger.
Det vet Titus også.
Byene våre er de nærmeste til sabinernes land.
Splittet er vi svake. Bare sammen kan vi beskytte folkene våre.
Roma splittet oss, og nå vil dere kommandere oss?
Jeg og min bror vil ikke regjere.
Hvor er Yemos? Hvorfor må vi snakke med deg?
Wiros er like mye konge som Yemos.
Jeg vet at disse folkene har valgt deg som konge-
-men du har slaveblod i årene.
Du har rett, Atys. Jeg vet hvordan det er å være slave-
-og jeg ber om at dere slipper å finne det ut.
Men for sabinerne er Roma bare det første skrittet.
Deretter blir det Nomentum, Gabii, Tibur og Satricum.
Denne krigen påvirker oss alle.
De sa at du var flink med ord...
...men hvordan kan vi stole på deg?
Hvis du ikke stoler på mine ord, stol på Yemos' blod.
Slå dere sammen med oss, så vil landene våre forbli frie.
Hvorfor har du kommet tilbake?
I morgen møter Yemos sabinerkongen.
- Blir det krig? - Jeg vet ikke.
Men hvis vi må kjempe, er din plass hos oss.
Hvor lenge har du ikke sovet?
Gudene plager meg når jeg sover.
Du visste at Mars ikke tilbyr fred.
Du har ytt rettferdighet, og det må være nok for deg.
Det kan ikke bare være for en datter å drepe sin far.
Det er alltid for å hevne uskyldig blod.
Det er noe i hjertet ditt som jeg ikke kan se.
En sannhet som du skjuler, og som tar livet av deg.
Jeg skjuler ikke noe.
Si det igjen.
Du stoler ikke på meg.
- Attus... - Jeg kjemper ikke ved deres side.
Jeg kjemper ikke med dem som ikke bærer sine følelser til skue.
Kongene har sine grunner.
For dem...
...tok Roma plassen til Elea.
De er redde for oss. Det er alt.
Men de stoler på deg. Atys stoler på deg.
Snakk med dem. Overbevis dem.
- Det kan jeg ikke, Wiros. - Jo, det kan du.
En dag vil min stemme kunne bære vekten av mine ord-
-men den tiden har enda ikke kommet.
Hva vil du at jeg skal gjøre?
Fortell kongene det de vil høre.
Forsikre dem om at hvis dere hjelper oss mot Cures-
-vil Roma stå i gjeld til alle byene deres.
De vil få alt de ønsker fra oss.
Vis at du er min fiende, lat som at du utnytter meg-
-og de vil ikke innse at det er vi som utnytter dem.
- Jeg tror ikke jeg kan det. - Alle kan lyve.
Spesielt konger. Lyv for meg, Lausus.
Og overtal dem til å kjempe.
Alle fedres far, tal til oss.
Ta i besittelse din datter og vis oss fremtiden som er bestemt.
Alt blodet de dødelige må utgyte.
Ersilia, hva ser du?
Dere vet hva vi ber om. Kong Titus vil bare ha det som er hans.
Dere drepte en av våre og kan ikke vekke henne til live igjen.
Så hva vil du ha?
Snakker ikke kongen deres?
Jeg er ikke her for å forhandle.
Det var ikke det mor fortalte meg.
Jeg var tydelig.
- Jeg vil ha prestinnene mine. - Du skal få dem...
...men først har jeg en anmodning.
- Hvilken anmodning? - Et tegn på respekt, som likemenn.
- Du og jeg er ikke likemenn. - Be oss om tilgivelse.
- Tilgivelse? - Yemos, ikke...
For at du førte oss bak lyset, for at du krenket Roma-
-og svertet den hellige gjestfriheten ved å drepe en av oss.
En gud ber ikke om tilgivelse!
Jeg ser ingen gud foran meg.
Vet du hva dette betyr?
Vi er klare.
- Du fornærmet dem. - Fred i submisjon er ikke verdt noe.
Alba følger dere ikke i en meningsløs krig.
Wiros samlet nabokongene. Vi vil kjempe, selv uten dere.
En konges ære er ikke verdt folkets liv.
- Jeg vil ikke ha ære. - Hva vil du ha, da?
- Frihet. - Bare gudene er frie.
- Ikke dødelige. - Selv ikke konger?
Enitos hadde aldri gjort noe så dumt.
Enitos er død!
Din bror ble født til å være konge. Han hadde aldri forlatt meg.
Min sønn...
Du var min mor en gang. Nå er jeg Ruminas sønn.
Kongene har bestemt seg.
Vi vil ikke svikte dere.
Jeg visste at du kunne gjøre det.
- La oss skåle. - Slipp meg!
- Slipp meg. - Ville du skjule dem for oss, Wiros.
Ned på kne, slave.
- Fæle merr! - Stopp.
Husk at du er min gjest. Disse kvinnene er også gjestene mine.
Tell dem, Wiros. Fem av dem, fem av oss.
Som de fem byene i vår nye liga. Gudene taler til oss.
Det er bare rettferdig at du deler krigsbyttet i krigen mot Cures.
Vi trenger dem fortsatt.
Dere trenger ikke lenger å forhandle.
- Vi skal kjempe sammen med Roma. - Atys har rett, Wiros.
Gi oss disse kvinnene, så blir alliansen vår støttet av gudene.
- Hun er vår, Horatius. - Stopp.
Det er bare rett at Wiros får velge først.
Velg din belønning, og så lar du oss velge vår.
Bevis at du er en av oss.
Ikke?
Vil du ha henne?
Nå vet jeg hva en konges løfte er verdt.
Jeg kan ikke. Jeg sverget at ingen skulle skade disse kvinnene.
Du må bare være lojal mot oss.
Dere ber ikke om lojalitet, bare lydighet.
Hvis du ikke vil ha henne, tar jeg henne. Jeg har temmet villere beist.
Wiros! Wiros!
Lausus tok feil. Jeg visste at du aldri ville bøye kne for oss.
Dra!
Mennesker og ulver har ikke mer å si til hverandre.
Ikke konger og slaver heller.
Jeg er lei for det, Wiros.
Jeg skal be til gudene om å vise ditt folk nåde.
Da jeg var liten, ville jeg gjøre alt Enitos gjorde.
Hvis han klatret opp på en klippe, måtte jeg også gjøre det.
Han var smidigere, men selv om jeg falt, fortsatte jeg å følge ham.
Enitos var alltid selvsikker.
- Han hadde aldri vært i tvil. - Du gjorde det rette.
Hele Roma tror på deg, akkurat som jeg gjør.
Jeg er ikke den du tror.
Jeg trodde at byrden jeg bærer på, bare tilhørte meg.
Men du fortjener å vite sannheten.
Sannheten?
Jeg prøvde å glemme det-
-men gudene glemmer ikke de dødeliges synder.
Og de minner meg på mine hver natt.
Jeg løy for deg.
Den natten i Alba hevet jeg sverdet mitt mot min far-
-men da jeg så inn i øynene hans...
- Hva er det du sier? - Jeg drepte ham ikke.
- Jeg hevnet ikke Enitos. - Det er ikke sant.
Ingen kan tilgi meg.
Hvorfor ville du snakke med meg? Er du redd for Titus?
Titus er ung, det samme er Yemos.
Han tror han kan forandre det som er uforanderlig.
Kanskje han vil forstå når vi river Romas murer.
Din konge lytter til deg. Bare du kan overtale ham.
Hva vil dere ha i bytte mot prestinnene? Gull, buskap, korn?
På vegne av pakten som binder Alba til sabinerfolket-
-skal jeg gi dere alt dere ber om.
La meg betale for sønnen min. Vis en mor nåde.
Jeg skal snakke med Titus. Du får svaret i morgen.
Snakket du med Silvia?
Mor er som byen sin. Hun er bundet av minnet.
- Men er fred fortsatt mulig? - Det var det aldri.
Ikke vær bekymret. Vi vil lykkes med Lausus og de andres støtte.
De har dratt. Ingen vil hjelpe oss.
De ville ydmyke oss. Vi trenger dem ikke.
- Vi er alene, Wiros. - Da skal vi vinne alene.
Hun er bare en desperat mor som prøver å redde sin sønn.
Snakket hun til deg om meg?
Hva sa hun?
Hun har bøyd kne for din makt. Hun vil gjøre alt du ønsker.
Og du?
Hva mener du?
Hvis du befaler det, kan krigen fortsatt unngås.
Det er ikke for sent å snu.
Hva sa hun for å overbevise deg? Jeg så den kvinnens øyne.
Ordene hennes er gift. Det er sånn hun førte deg bak lyset.
Jeg ønsker bare det du ønsker.
Hva er ordrene dine?
Min frue, du må bli inne. Sabinerne nærmer seg porten.
Forsvar Alba.
Du ba ikke om tilgivelse, og jeg er ikke her for å gi deg det.
Du burde hate meg.
Det er jeg ikke i stand til.
Du kan kanskje glemme fortiden fordi du ikke har noen synder.
Jeg ber deg ikke om å glemme...
...men å se mot et nytt liv.
Et liv der hverken Alba eller din far er.
Yemos...
Deftri, søster, kriger.
Ta imot mine tårer og denne offergaven-
-for å beskytte deg på din reise langt fra meg.
Far.
- Hjelp meg! - Du kan ikke gjøre noe for ham.
Du må redde deg selv.
Hjelp meg!
Hvem er du?
Det har ingen betydning hvem jeg er.
Amulius, du har vendt tilbake fra dødsriket.
- Du er her for meg. - Jeg kom for deg, bror.
Tekst: Kay Morten Magelie Iyuno-SDI Group