- Vem är den här kvinnan? - Jag är Silvia, Numitors dotter.
Vi vill tala med er far - kungen.
Kungen av Alba är bortrest. I hans frånvaro för jag dess talan.
Varför har du kommit till Alba med vapen?
Du ser inte ut som din son.
Har du träffat Yemos?
Vi mötte Roms två kungar och erbjöd dem fred.
Men de kidnappade våra prästinnor.
Yemos kan inte ha gjort det utan anledning.
Anledningen är hans övermod men han kommer att lära sig.
Tillåt oss att korsa gränsen så skadas inte staden Alba.
Ut härifrån!
Vart för ni oss?
Ni ska också få känna smärtan som ert folk har orsakat.
Uråldriga Moder, vargarnas härskarinna-
-led Deftris väg genom de dödas träsk.
Uråldriga Moder, vargarnas härskarinna-
-led Deftris väg genom de dödas träsk.
Ta emot offergåvorna-
-och hennes bröders gråt. Skydda Din stad.
Ni dödade Deftri.
Guden Sancus valde henne.
Det är en ära som du inte har förstått.
Om vi dödar dem blir det krig.
Om gudinnan vill det ska vi få vår hämnd.
Men de måste vara vid liv.
Attackera mig.
Spring inte iväg!
Vem står på tur?
Jag fick ett meddelande från Alba.
Titus ber om tillstånd att korsa gränsen.
Min mor har vunnit tid. Hon vill att jag förhandlar om fred.
Efter vad de gjorde, tror du fortfarande på fred?
Jag vet inte. Därför måste vi förbereda oss för krig.
Lausus har redan lämnat Gabii och andra kungar följer med honom.
Om Titus vill slåss får han inte se oss splittrade.
Gör soldaterna redo, vi ger oss av snart.
Alba var länge vårt hem. Vill du inte se det igen?
Det finns inget kvar som binder mig till Alba.
Jag ska ta offergåvor till min bror Enitos grav.
Följ med mig, så ber vi tillsammans.
Välkommen hem.
Har du ännu inte förlåtit mig?
Jag är glad att du är här.
Var är Numitor?
Smärtan förstörde hans sinne.
Sedan de trettio upplöste förbundet känner han inte ens igen min röst.
Jag ville inte att förbundet skulle upplösas.
Ingen ville det, men det skedde och jag förhindrade det inte.
Jag lät dig helga Velia åt en utländsk gudinna.
Jag försvarade dina val inför de trettio.
Vad annat kunde jag förvänta mig av dem?
Jag ville att du skulle bli Albas kung.
Men du föredrog att följa Wiros. Du kallar honom din bror.
Men du har glömt Enitos. Han var din bror.
Och du är min mor.
Vet du vad de kallar dig? Varghonans son, Rumias son.
Wiros och jag ville bara börja om någonstans.
Hela Latium har lagt märke till Rom och nu har Cures också gjort det.
- De låg i bakhåll! - Jag struntar i vad som hände.
Ni kidnappade deras kvinnor och de vill ha tillbaka dem.
Tror du att Titus avstår från krig om jag återlämnar hans prästinnor?
Freden min far slöt med sabinerna är dyrbar...
...men ömtålig. Det är ditt arv.
Det enda du har kvar.
Kom ihåg, att i morgon när du pratar med Titus-
-så måste du se till att ni kommer överens.
Du kan gå.
Morfar?
Enitos? Är det du?
Ja, det är jag.
Ta hand om din mor och din bror. De behöver dig.
När åt du senast?
Vi dör hellre av hunger och törst än för din hand.
Fresta mig inte.
Vi tyckte synd om er. Räcker inte det?
Ni har slitit oss från vår gud.
Ni håller oss åtskilda mot vår vilja, som slavar.
Ni är fångar, inte slavar.
Och ni lever, till skillnad från Deftri som är död.
Vi lever bara för att vi är allt ni kan förhandla om.
Men när vi inte längre är till nytta för er kommer ni att döda oss alla.
Eller så gör ni något värre mot oss.
Rom är annorlunda.
Så har det alltid varit. Bara blod tvättar bort blod.
Ingen kommer att skada er. Ni behandlas som gäster.
- Jag tror dig inte. - Jag ger er mitt ord.
- Är det en kungs ord? - Ja. Jag lovar er det.
Bevisa det. Gäster tillåts be.
Vad vill du ha?
En get, alicabo-och dorycnium- rötter, ett offerstativ och vin.
Då vet jag vad ditt ord är värt.
De latinska kungarna är här, Wiros.
Ät, så ska du få det du bad om.
Vi accepterade din inbjudan, Wiros.
Men både du och Yemos vet-
-att ett krig mot sabinerna inte gagnar någon.
Freden ligger i Titus händer.
Vi måste kunna försvara oss.
Det är därför vi ber om er hjälp.
Vi lämnade förbundet för att slippa ha med er gudinna att göra.
Varför ska vi hjälpa er nu?
Det är sant. De trettios förbund existerar inte längre.
Det vet Titus också.
Våra städer ligger närmast sabinernas land.
Splittrade är vi svaga.
Bara tillsammans kan vi skydda våra folk.
Rom splittrade oss, och nu vill du leda oss?
Min bror och jag vill inte styra över något.
Var är Yemos? Varför måste vi prata med dig?
Wiros är lika mycket kung som Yemos.
Jag vet att de har valt dig till kung.
Men du har slavblod i dina ådror.
Du har rätt, Atys. Jag vet hur det är att vara slav.
Jag ber till alla gudar att ni aldrig får veta det.
Men för sabinerna är Rom bara första steget.
Sen blir det Nomentum, Gabii, Tivoli och Satricum.
Det här kriget påverkar oss alla.
De sa att du var bra med ord.
Men hur kan vi lita på dig?
Om ni inte litar på mina ord, lita på Yemos blod.
Förena er med oss, så förblir våra länder fria.
Varför kom du tillbaka?
I morgon ska Yemos träffa sabinernas kung.
- Blir det krig? - Jag vet inte.
Men om vi måste slåss är din plats med oss.
Hur länge har du inte sovit?
Gudarna plågar mig i sömnen.
Du visste att Mars inte erbjuder fred.
Du har skipat rättvisa och det måste räcka för dig.
Det kan inte vara rätt att en dotter dödar sin far.
Det är alltid rätt att hämnas oskyldigt blod.
Det finns något i ditt hjärta som jag inte kan se.
En sanning som du döljer och som tär på dig.
Jag döljer inget.
Säg det igen.
Du litar inte på mig.
- Attus? - Jag tänker inte strida vid din sida.
Jag strider inte ihop med dem som inte visar sitt hjärta.
Kungarna har sina skäl.
Enligt dem...
...lade Rom beslag på Velia.
De är rädda för oss, det är allt.
Men de litar på dig. Atys litar på dig.
Prata med dem, övertyga dem.
- Jag kan inte, Wiros. - Jo, det kan du.
En dag kommer min röst att kunna bära vikten av mina ord.
Men det är inte dags än.
Vad vill du att jag gör?
Säg det kungarna vill höra.
Försäkra dem om att om ni hjälper oss mot Cures-
-står Rom i skuld till alla era städer-
-och de kommer att få allt de vill ha av oss.
Visa att du är min fiende och låtsas utnyttja mig-
-så inser de inte att det är vi som utnyttjar dem.
- Jag tror inte att jag klarar det. - Vi klarar alla av att ljuga.
Särskilt kungar. Ljug för mig, Lausus-
-och övertyga dem att strida.
Fader till våra fäder, tala till oss.
Ta Din dotter i besittning-
-och visa oss den framtid som har bestämts.
Vad ser du, Ersilia?
Du känner till våra krav.
Kung Titus vill bara ha det som är hans.
Ni dödade en av de våra och kan inte ge henne livet åter.
Så vad vill du?
Talar inte er kung?
Jag är inte här för att förhandla.
Det är inte vad min mamma sa.
Jag var tydlig.
- Jag vill ha mina prästinnor. - Det ska du få.
Men först har jag en önskan.
- Vilken önskan? - Ett tecken på respekt, som jämlikar.
Du och jag är inte jämlikar.
Jag vill att du ber oss om förlåtelse.
- Förlåtelse? - Sluta, Yemos.
För att ha bedragit oss, för att ha förolämpat Rom-
-och befläckat gästfrihetens heliga band genom att döda en av oss!
En gud ber inte om förlåtelse!
Jag ser ingen gud framför mig.
Vet du vad det här betyder?
Vi är redo.
Du förolämpade dem.
Fred genom underkastelse är inget värt.
Alba följer dig inte in i ett meningslöst krig.
Wiros samlade grannfolkens kungar.
Vi kommer att strida även utan dig.
En kungs ära är inte värd hans folks liv.
- Jag är inte intresserad av ära. - Så vad vill du ha?
- Frihet. - Endast gudarna är fria.
- Inte dödliga. - Inte ens kungar?
Enitos hade aldrig fattat ett så dumt beslut.
Enitos är död!
Din bror föddes till kung. Han hade aldrig lämnat mig ensam.
Min son!
En gång var du min mamma.
Nu är jag Rumias son.
Kungarna har bestämt sig.
Vi överger dig inte.
Jag visste att du skulle klara det.
- Låt oss skåla. - Släpp mig!
Ville du gömma dem från oss, Wiros?
Ner på knä, slav.
- Otäcka slyna! - Sluta!
- Kom ihåg att du är min gäst. - Dessa kvinnor är även mina gäster.
Räkna dem, Wiros.
Fem av dem, fem av oss.
Likt de fem städerna i vårt nya förbund talar gudarna till oss.
Det är inte mer än rätt att ni delar med er av ert första krigsbyte.
Vi behöver dem fortfarande.
Du behöver inte förhandla med sabinerna längre.
- Vi strider tillsammans med Rom. - Atys har rätt, Wiros.
Lämna dessa kvinnor till oss-
-så kommer vår allians att bifallas inför gudarna.
- Den här är din, Horatius. - Stopp.
Wiros har rätt att välja först.
Välj ditt pris och låt sedan oss välja vårt.
Bevisa att du är en av oss.
Inte det?
Vill du ha henne?
Nu vet jag vad en kungs ord är värt.
Jag kan inte. Jag svor på att ingen skulle skada dem.
Du behöver bara vara lojal mot oss.
Du ber mig inte om lojalitet, bara lydnad.
Då tar jag henne. Jag har tämjt vildare djur.
Wiros! Wiros!
Lausus hade fel.
Jag visste att du aldrig skulle böja dig för oss.
Försvinn!
Män och vargar har inget mer att säga varandra.
Inte kungar och slavar heller.
Jag beklagar, Wiros.
Jag ska be till gudarna att förbarma sig över ert folk.
När jag var liten ville jag göra allt som Enitos gjorde.
Klättrade han uppför en klippa måste jag också göra det.
Han var smidigare-
-men även om jag föll fortsatte jag att följa honom.
Enitos var alltid självsäker.
- Han skulle aldrig ha tvivlat. - Du gjorde det rätta.
Hela Rom har tilltro till dig, precis som jag.
Jag är inte den du tror.
Jag trodde att bördan jag bär bara tillhörde mig.
Men du förtjänar sanningen.
Sanningen?
Jag försökte glömma.
Men gudarna glömmer inte de dödligas synder.
Varje kväll påminner de mig om mina.
Jag ljög för dig.
Den där kvällen i Alba... höjde jag svärdet mot min far.
Men när jag såg honom i ögonen...
- Vad menar du? - Jag dödade honom inte.
- Jag hämnades inte Enitos. - Det är inte sant.
Ingen kan förlåta mig.
Varför ville du prata med mig? Är du rädd för Titus?
Titus är ung, precis som Yemos.
Han tror att han kan förändra även det oföränderliga.
Han kanske förstår när vi river Roms murar.
Din kung lyssnar på dig. Bara du kan övertyga honom.
Vad vill du ha i utbyte mot prästinnorna?
Guld, boskap, säd?
I enlighet med den urgamla pakt som binder Alba till sabinerna-
-ska jag ge dig allt du ber om.
Låt mig betala för min son. Förbarma dig över en mor.
Jag ska prata med Titus.
I morgon får du ditt svar.
Har du pratat med Silvia?
Min mor är som sin stad. Hon är en slav under minnet.
- Är fred fortfarande möjligt? - Det har det aldrig varit.
Oroa dig inte, med stöd från Lausus och de andra kommer vi att lyckas.
De har gett sig av. Ingen hjälper oss.
De ville förödmjuka oss. Vi behöver dem inte.
- Vi är ensamma, Wiros. - Då vinner vi ensamma.
Hon är bara en desperat mor som försöker rädda sin son.
Pratade hon med dig om mig?
Vad sa hon?
Hon har böjt sig för din makt och gör allt för att behaga dig.
Och du?
Vad tycker du?
Om du så befaller, kan det här kriget fortfarande undvikas.
Det är inte för sent att vända om.
Vad sa hon för att övertyga dig? Jag såg den där kvinnans ögon.
Hennes ord är som gift. Det var så hon vilseledde dig.
Jag vill bara det du vill.
Hur lyder dina order?
Ni måste stanna inomhus. Sabinerna närmar sig portarna.
Försvara Alba.
Du bad inte om min förlåtelse och jag tänker inte ge dig den.
Du borde hata mig.
Det kan jag inte.
Du kanske kan glömma det förflutna, för du har inga synder.
Jag ber dig inte att glömma...
...utan att söka efter ett nytt liv.
Ett liv där varken Alba eller din far finns.
Yemos!
Deftri, syster, krigare.
Ta emot mina tårar och denna offergåva-
-som ska skydda dig på din resa långt från mig.
Far!
- Hjälp mig! - Du kan inte göra något för honom.
Du måste rädda dig själv.
Hjälp mig!
Vem är du?
Det kvittar vem jag är.
Amulius... Du har återvänt från dödsriket.
- Du är här för min skull. - Jag kom för din skull, broder.
Text: Lars H. Andersson Iyuno