Zašto nemaš svetu vrpcu?
Otac ti je nije dao?
Nemam oca. Nemam nikoga.
Kleknite! Kleknite kralju Spuriju!
Sveto razdoblje počinje danas za vas.
Sinovi Velije, do jučer ste bili djeca.
Kad se vratite iz šume, bit ćete muškarci.
Nepoznati duhovi žive među stablima.
Piju ljudsku krv,
pod vodstvom Gospe od Vukova.
Šest ćete mjeseci živjeti u sjeni. Bit će vam hladno.
Bit ćete gladni. Bojat ćete se. Proklinjat ćete dan kad ste rođeni.
Smrt će čekati onoga tko bude htio vratiti se prerano.
Mars je s nama!
ROMUL
8. st. pr. n. e.
Nakon desetljećâ rata 30 plemena krajeva južno od Tibera
sklopilo je savez. Svako je pleme imalo svoga kralja,
ali svi su priznavali kralja Albe kao vođu.
Mjesecima nije kišilo u tim krajevima.
Stiže kralj Erta od Gabija. Zašto trošiš vodu? Jučer si se prao.
Ne želim smrdjeti kao ti.
Požuri se! -Kažeš da smrdim. -Sad kažem da se požuriš.
Peri se večeras.
Moraš me prestati uvijek slušati, brate. -Nije tako.
Pojedi ono govno ondje. -Sâm ga pojedi.
Vjeruj bratu, konjsko govno je dobro.
Erta!
A tko ste vi? Niste valjda unuci kralja Numitora?
Nisam vas vidio godinu dana, ali čini se kao deset. Sad ste muškarci.
Imate i bradu. -Očekujemo te od jučer.
Mnogi kraljevi su već došli: Kapis iz Anžura, Spurije iz Velije...
Sad će ih sve navesti. Zdravo, Lauz.
Što ti je to? -Dar za vas.
Izgleda kao lisica. -Iz daleke je zemlje preko mora.
Trgovci su je kupili iz Kume. Zovu je "mau".
Numitor je s našom majkom, čeka te.
Ima okus po zemlji. -S jezera je. Bunari su svi prazni.
Bez brige, sve će biti u redu.
Stoka nam ugiba, ljudi su nam žedni,
Trideset kraljeva idu moliti bogove znakove.
Treba se bojati.
Pozdrav kralju.
Zdrav bio, Erta. -Donosim ti darove svoga naroda.
Nisu zaboravili dobra koja si nam darovao. -Uvijek si mi bio blizak.
I bit ću. -Pozdrav kralju od Gabija.
Umiri moga brata. Boji se da su nas bogovi napustili.
Numitor je uvijek poštovao svete zakone.
Bogovi to znaju. -Sutra će bogovi progovoriti
i razagnati sav današnji strah. -Vestalke se mole,
uskoro će opet kišiti.
Jesi li ovdje? Ilija, jesi li ovdje?
Enito! -Morao sam čekati da moj brat zaspi.
Kad god dođem ovamo, bojim se da te neću naći.
Bojim se da si me zaboravio.
Neću nikada. Obećao sam da ću te čekati.
16 godina je dugo.
Obećanja s vremenom umru. -Ne, ljubavi.
Mislim na tebe svakoga dana.
Ilija... Dođi, idemo gore! -Moram ići.
Ilija...
"Trostruka božice, plodonosna majko,
što si uvijek bila, jesi i bit ćeš,
neka tvoja vatra vječno gori. Zaštiti naš narod,
neka kiši u našim krajevima, čuvaj našega kralja
i neka Trideset naroda ostane ujedinjeno."
"Majko Vesta, trostruka božice, plodonosna majko,
što si uvijek bila, jesi i bit ćeš,
neka tvoja vatra vječno gori.
Zaštiti naš narod, neka kiši u našim krajevima,
čuvaj našega kralja."
Kad je zemlja pusta i nebo gori,
kad kralj ne može donijeti kišu,
dobro je poslušati bogove.
S moje desne sjever,
s lijeve zenit.
Oče Jupiteru, gospodaru munje i kiše!
Ako je kralj Numitor uzrok naših jada,
pošalji svoje krilate glasnike daleko od njega.
Numitore, sine Proke, kralju Albe
i prvi među Trideset kraljeva:
bogovi su progovorili jasnim znakovima.
Jato je odletjelo
prema zenitu.
Otac Jupiter blagoslovit će nas kišom tek kad napustiš našu zemlju.
Gdje su ostali? Možda bismo trebali natrag u Veliju.
Vratiš li se prerano, ubit će te. -Hodamo dva dana.
Ovuda ćemo stići na kraj šume.
Šuma nema kraja. -Kako znaš?
Šuma je velika kao nebo. Ima li nebu kraja?
Ne, kao ni šumi.
Misliš da šumi nema kraja? -Zašto pitaš?
Ovdje moraš ostati šest mjeseci.
Izgubio si se u šumi?
Trebamo još drva za skloništa.
Idite po njih. -Tko si ti da nam zapovijedaš?
Ne vidiš?
Ja sam vaš kralj.
Moramo se utaboriti i organizirati obranu. Svatko ima svoj zadatak.
Ako ti se ne sviđa,
slobodno idi.
Nitko ne može preživjeti sâm u šumi.
Onda idi po drva.
Ako ne želiš slušati, bori se.
Brani se!
Hajde!
Hajde, Knej!
Hajde!
Nemoj me ubiti... Molim te...
Sad klekni.
Želi li još tko izazvati kralja?
Ti?
Idi po drva. Kreni!
Neću napustiti oca u izgonu. Idem s njim.
Ostaješ ovdje. Rođeni ste zajedno i vladat ćete zajedno.
Bit ćete kraljevi saveza 30 gradova. -Hoćemo li te ikad više vidjeti?
Pripadale su vašem ocu. Sad ćete ih vi nositi.
Vi ste lijevo i desno. Ne smijete se razdvajati. Obećajte mi.
Obećavamo.
Jeme, i ti obećaj.
Obećavam.
Ne boj se. Tvoja će djela odjeknuti do nas
i tako ćemo lakše podnijeti izgon.
Sad morate biti jaki. Imate najbolniji zadatak.
Idite, ne pokazujte nikome svoju bol.
Bogovi se igraju životima kraljeva, uzdižu ih i spuštaju.
Preuzet ćete moje mjesto. Kraljevstvo mora opstati.
Bit ćete sjajni kraljevi.
Ne usude se.
Znam da volite kralja,
ali ovo nema veze s ljubavi. To je volja bogova, a vi ste im sredstvo.
Učinimo to zajedno.
Numitor me doveo ovamo kad sam bio mali.
Pitao sam ga je li sretan kao kralj kraljeva.
Nije mi odgovorio, nego me natjerao da se popnem na onu stijenu.
Zašto?
Daj mi ruku.
Sklopi oči.
I slušaj svoju krv.
Brže teče. Čuješ?
Da.
Numitor mi je rekao da je takav život kralja.
Možda nikad nećeš morati skočiti, ali uvijek moraš biti spreman na to.
Čekanje...
Čekanje je najteže.
Nećemo naći vode. Potok je presušio.
Kamo ćemo, Taure?
Pazi.
Ne zna kamo će. -Šuti i hodaj.
Rumijino djelo.
Šuti. -Zašto? Nije li?
Izgleda li ti kao djelo čovjeka? -Ne boj se.
Vratit ćemo se u tabor i ništa nam neće biti.
Ilija, što ti je?
Zašto zovu samo mene? -Vestalke naređuju bez objašnjenja.
Dobro došao, Enito. -Nisam još kralj. Ne smijem ući u hram.
Ako želiš da imaju kralja, ako si želiš spasiti život, šuti.
Ne oglušuj se na naredbu i slijedi me.
Klekni.
Ne smiješ nikome reći što si čuo u svetom hramu.
Ne razumijem. -Vesta, plodonosna božica,
pokazala je jednoj svojoj sluškinji stvarnu sliku.
Grad plače.
Žene i muškarci plaču.
Kraljevi plaču. -Ilija.
Što si vidjela? Ispričaj mi.
Nebo poput krvi.
Cvijeće, oružje
i tvoje tijelo u plamenu.
Krv teče iz rana, sunce zalazi, zmija proždire orla.
Mrtav si, Enito.
Brat je ubio brata
i ruke su mu ukaljane krvlju. -Nemoguće, moj me brat voli.
Zašto bi me ubio? -Božica je rekla svoje. Sad ustani.
Zašto si mi to rekla? Što želite od mene? -Ne želimo ništa.
Prenosimo glas božice smrtnicima.
"Majko Vesta, trostruka božice,
plodonosna majko,
što si uvijek bila, jesi i bit ćeš,
neka tvoja vatra vječno gori."
"Majko Vesta, trostruka božice,
plodonosna majko..."
Što radiš?
Samo spavaj. Dani će biti umorni.
Savez sačinjava 30 naroda, Amulije.
Zajedno sa zemljama i podanicima.
Ne možeš staviti sve to u ruke dvoje djece.
Nasljednici su moga brata, takav je zakon.
Da očuvamo zakon ubit ćeš Savez.
Umoran sam. Ako imaš što reći, reci jasno.
Neću sudjelovati u proglašavanju Enita i Jema.
I nisam jedini. Kapis, Sikanije, Mezencije
i kraljevi najjačih gradova Saveza uz mene su.
To je prijetnja. -Naprotiv. To je samo želja.
Dogodi li se što dječacima, kraljevstvo po zakonu pripada tebi.
Obećao sam Numitoru da ću štititi dječake kao svoje sinove.
Toga ću dana moliti s njima na grobu njihova oca i onda...
Bit će kako bogovi budu htjeli.
Oprosti...
Ako sam previše rekao.
Gdje je? Gdje mi je vrpca?
Je li tko vidio moju vrpcu?
Eno je. -Što radiš? Htio si je ukrasti?
Htio si je ukrasti! -Ne, uzeo sam je s poda. -Vas dvojica!
Kako se zoveš? Ne poznajem te.
Viro. -A kakvo je to ime, Viro?
Moje ime.
Vatra će odagnati zvijeri.
Ne dajte da se ugasi. -Knej, hoće li vatra i nju odagnati?
Gospu od Vukova. Rumiju.
Bojiš se Rumije? -Ne!
Samo se mene trebaš bojati.
Neka vatra gori!
Tko je ondje?
Na redu sam da stražarim.
Sjašimo!
Ne kiši u našim krajevima.
Volja bogova još nije izvršena.
Sâm si, otac ti je mrtav, Numitor i tvoja majka su daleko.
Ali srećom, dvojica ste. Znam koliko braća mogu voljeti jedan drugoga.
A mržnja?
Misliš li da se braća mogu mrziti?
Bio sam najjači ratnik u Albi, najcjenjeniji, najodaniji bogovima,
dao sam kćer božici Vesti.
Ali Numitor je stariji, rođen je prije mene.
Zato su ga proglasili kraljem.
Zagrlio sam ga, zaželio mu sreću i slavu, ali u međuvremenu...
Da, mrzio sam ga.
Jesi li ikad poželio da umre?
Znaš li što je kralj?
Kralj je vođa. Najjači i najmudriji od svih.
Kralj je puno više od toga. U rukama drži božansku moć,
drži život i smrt svoga naroda.
Samo bogovi odlučuju o životu i smrti kralja.
A ja sam samo čovjek.
Opet će kišiti. Naš grad je svet.
Bogovi nas neće napustiti.
Izlazi. Izlazi. Ne želim razgovarati.
Ja trebam razgovarati s tobom.
Reci im da odu.
Trebaš dvije
da ne misliš na Spurijeve riječi?
Ne muči me Spurijev glas.
Nego moja krv, koja želi i ne želi.
Znaš što trebaš učiniti.
Numitor je u izgonu,
ali nebo još gori.
Bogovi, kao i ljudi, očekuju pravog kralja.
Samo onaj tko zna što je život bolje od drugih može biti kralj.
Ti dječaci nisu ništa, a ti si već jedanput odradio njihov posao.
Uzeo si goruću masku i oslijepio svoga brata.
Preuzmi moć na koju imaš pravo.
Jesi li ondje?
Ilija?
Odlučio sam se. Odlazim sutra u zoru
bez pozdrava i s kim.
No ne plači. Vratit ću se po tebe kad ti završi svećeništvo.
Ne, Enito, ne smiješ se nikada vratiti.
Ne mogu živjeti bez nade da ću te opet vidjeti.
Vratiš li se ovamo, čekat će te tvoja sudbina.
Ne možeš vječno bježati od volje bogova.
Onda... Nećemo se više nikada vidjeti?
Potražit ću te kad budem slobodna.
Samo me se sjeti i nemoj umrijeti.
Neću te zaboraviti.
Molim te, drži se podalje od brata.
Daj mi ruku.
Kamo ćeš?
Kamo ćeš, pitam. -Samo će jedan biti kralj.
Ne razumijem. -Samo ćeš ti biti kralj.
Enito, okreni se i pogledaj me u oči! -Moram ići,
vjeruj mi.
Ne mogu vjerovati onom koga ne razumijem.
Obećali smo majci da se nećemo razdvajati. Nikako.
Majka ne zna što su bogovi osmislili.
A ti znaš?
Moram ići.
Nismo dvojica.
Nego lijevo i desno, dvije polovice istog čovjeka.
Oprosti.
Vjeruj mi, sâm ćeš biti kralj.
Odeš li, Alba neće imati kralja.
Što radiš?
Ne! Ne!
Ne bojim se onoga što nas čeka.
Ne bojim se.
Imaš pravo.
Ne smijem se ni ja bojati.
Otići ćemo zajedno na očev grob,
prije krunidbe, i moliti ga da nam da snage.
Vrati mi vrpcu! -O čemu ti? -Moju vrpcu!
Prljavo pseto, ukrao si je! -Dosta, vas dvojica!
Dosta, vas dvojica!
Idemo Kneju. -Ništa nisam učinio. -Vidjet ćemo.
Što se događa? -Tukli su se. -Viro mi je ukrao vrpcu.
Lud si, nisam ti ništa ukrao. -Pustite ih.
Nisam ukrao nikakvu vrpcu. -Jesi! -Imaš li dokaz za tu optužbu, Piko?
Sigurno je nosi. Nije imao svoju, pa je ukrao moju. Pretraži ga.
Poslušajte ga.
Provjerite mu u krevetu.
Nemoguće, sigurno ju je sakrio! -Nisam ništa uzeo.
Nosio sam je, čuvali smo vatru i malo sam zadrijemao. -Tišina!
Pogledaj me, Viro.
Jesi li učinio za što te Piko optužuje?
Nisam ništa ukrao.
Ako jesi,
lopov si, a lopovi moraju umrijeti.
Ako nisi, Piko mora umrijeti,
jer te optužio bez razloga. -Ne! Reci mu!
Reci mu da si mi ukrao vrpcu! -Nisam ništa ukrao.
Molim te! Reci istinu!
Pretraži ga ponovno!
I?
Ništa. Nema ničega.
Držite ga.
Vatra, Piko.
Samo si trebao paziti na vatru.
Provest ćeš pet dana u kavezu,
bez hrane. -Ne! -Tko ga bude hranio
imat će posla sa mnom. -Zašto? Zašto?
Lažno sam optužen. Zašto?
Hoćemo li brat i ja biti dobri kraljevi?
To se može utvrditi tek nakon kraljeve smrti.
Bogovi su vam zadali težak zadatak i samo ćete bogovima odgovarati.
Idemo.
Bježimo!
Ubij ih!
Enito!
Držite ga!
Što ste učinili?
Kako vam je mogao pobjeći? -Bio je brz. Oprostite, gospodaru.
Spasimo kraljevstvo.
Ako nije mrtav, nađite ga i ubijte ga.
Alba... Bit će spašena.