Yemos. Våkne.
Våkne. Vi lever.
-Hvor er vi? -Jeg vet ikke. Så du dem?
Hvem er de?
-Hvorfor holder dere oss fanget? -Vi er tørste!
-Vann! -Jeg ber dere.
Vi er tørste!
Hva er det?
Hva...?
Si meg navnene deres.
Mitt navn er Wiros.
Og hvem er dere?
Vi er barn av Rumina, den eneste gudinnen.
Eldre enn stjernehimmelen og fjellene.
Vi lærte å frykte henne-
-men da ulykken rammet oss, ba vi til henne, og hun reddet oss.
Rumina... Kommer hun til å redde oss også?
I dag kommer dere til å dø sammen.
Rumina, menneskenes og gudenes moder-
-du som skaper og tilintetgjør, by disse, dine barn, velkommen.
Jeg er hunnulven. Jeg beskytter barna.
"Barna..."
Barn.
Dere er døde.
Men fra i dag har Rumina skjenket dere nytt liv.
Grisungene har mørt kjøtt. Gi meg det beste stykket.
Jeg er sulten og vil spise.
-Ingen får spise dette. -Hva snakker du om, Lucius?
Dette er et offer.
Ulvekvinnen hater oss. Vi hører henne puste om natten.
Ofrer dere til Rumina?
Jeg sa at du ville straffe dem, men de hørte ikke på meg.
Er det din idé, Lucius?
-Eller hvem var det? -Det var min.
Du?
Du vet jo at kongen beslutter sånt.
Alle dør! Først Hostus, så Taurus.
Stille!
Hvis du vil bestemme...
...må du først ta min plass.
Det er over, Cnaeus.
Du er ikke lenger kongen vår.
Vent! Hva skal dere gjøre uten en konge?
Lucius...
Vi trenger en leder.
Vil du ha en konge, Maccus? Følg ham, da.
Vi er mange, Cnaeus, og du er alene.
Hvis du vil leve, begi deg til et sted langt vekk fra denne leiren.
Du vet ikke hva du gjør.
Uten en leder kommer dere til å drepe hverandre.
Og Rumina kommer til å drikke blodet deres.
Jeg vet at hun overlevde.
Jeg vil snakke med henne.
Hva har han gjort mot deg?
Han utryddet forfengelige tanker og opplyste bare det viktigste.
Når kommer du hjem?
Når Enitos er hevnet.
Det skjer snart. Numitor og Silvia har avbrutt eksilet sitt.
Ertas skjuler dem i Gabii.
De venter på Yemos for å gi ham en makt som ikke er hans.
-Skal du dra av sted med hæren din? -Ja, om fem dager.
Ta meg med.
Jeg tar ham med hit levende. Du får drepe ham.
De er ikke latinere. De har navn jeg aldri har hørt.
Ikke stirr på henne.
De gir henne bare frukt og melk.
-Er hun syk? -Nei, hun er ikke syk.
Hun er hellig.
Vi rømmer herfra. I natt, når alle sover.
Ingen går herfra uten flokkens tillatelse.
Be dem lege deg. De har urter.
-Overtal far til å ta meg med. -Du er ikke klar.
Jeg skal vise deg at Mars er med meg.
Kroppen din er fortsatt ikke like sterk som en manns.
Gjør det vondt?
Be noen se på det, ellers mister du den.
Vi er ikke som andre. Våre forfedre ble født i oskernes land.
Fra fødselen var de bestemt for eksil.
De fulgte en ulveflokk og kom til sine egne.
De lærte seg språket deres og bygget en by.
De ville bare leve i fred.
Men kongene deres brant byen deres og utryddet dem.
Noen få overlevde og flyktet ut i skogen.
De viet livene sine til gudinnen som alle folk hater.
Dette merket, som vi bærer på kroppene våre...
...ga de til barna sine.
Har dere aldri sett en by?
Herennèis har sett en. Og Deftri var sammen med ham.
Jeg var veldig ung. Jeg husker bare blodet.
Vi vandret våre fedres vei i motsatt retning, til oskernes land.
Men tiden var ennå ikke inne. Bare jeg og Deftri overlevde.
Hvor gammel er du, Wiros?
Eldre enn 15 og yngre enn 20...tror jeg.
Vet du ikke når du ble født?
Jeg var slave i Elea.
Ingen brydde seg om alderen min.
Se nøye på ham, Herennèis.
Husker du ham?
Overhodet ikke.
Du bærer merket vårt. Det var derfor vi reddet deg.
Nå spiser vi.
Han bærer merket deres, men jeg er latiner.
Hva vil dere med meg?
Da dere vandret i skogen, fulgte vi etter dere.
Vi så deg kjempe for ham, og derfor lot vi deg leve.
Men nå som du vet hvem vi er, kan vi ikke la deg gå.
Jeg hører til der rettferdigheten er.
Har Attus sendt deg?
Du bør dra tilbake til ham.
Jeg har minner og vrede. Det vil være nok.
Vi dreper Yemos. Så lover jeg igjen å bare være din datter.
Menn!
Hill Ilia, datter av Mars og Amulius!
-Leve Ilia! -Hun skal bli Albas redning!
Hvor mye lenger?
Hele natten, om det hjelper mot feberen.
Amulius er på vei hit med en hær.
-Hirtius er borte. -Ja, Cordius.
Jeg vet ingenting og vil ikke forestille meg det verste.
Hvis Amulius er på vei, har det verste allerede skjedd.
Vi vet fortsatt ikke hva som fører Amulius til Gabii.
Der tar du feil, Lausus. Det er åpenbart for alle.
Jeg førte en konge hit som gudene har forbannet.
Og jeg tok parti med en gutt som alle tror har drept broren sin.
Nå må jeg ta konsekvensene av handlingene mine.
Hva vil du gjøre?
Det avgjør jeg ikke alene. Dere er her for å bli hørt.
Du besluttet å la Numitor bli, og vi føyde oss.
-Hvorfor rådspør du oss nå? -Jeg må vite at dere støtter meg.
Å gjemme Numitor kan kanskje holde håpet i live-
-til Yemos, den rettmessige arvingen, vender levende tilbake.
Hvis rådet er enig...
...foreslår jeg at vi skjuler Numitor langt herfra.
Der Eulinos, den greske pottemakeren, bor.
Lausus, jeg overlater Numitor og hans datter i dine hender.
Bare vi seks kjenner denne hemmeligheten.
Jeg ber alle guder om å våke over denne hellige pakten.
Vi står sammen med deg.
Skal jeg hjelpe deg?
Hunnulven sier at du kanskje var sammen med meg og Herennèis-
-da vi prøvde å forlate skogen.
Jeg husker ingenting.
Eller kanskje...
...et enkelt ord: "barn".
Er det alt?
Blod.
Jord.
Jeg er Deftri...Ruminas datter.
Du er Wiros...Ruminas sønn.
Ruminas sønn.
Vi bør dra hjem. Til Elea.
Ikke vær dum.
Du vet hva de gjør med dem som vender hjem før tiden.
Vi forteller hva som skjedde: at noen døde, de andre fordrev oss.
At de ofret til ulvekvinnen.
Vil du hjem?
Gå, da.
Jeg klarer meg alene. Jeg trenger deg ikke.
De tror meg ikke om jeg kommer alene.
Vi blir her.
Til slutt blir det bare vi to som vender hjem.
Fordi de andre er døde.
Og når vi kommer-
-vil Eleas folk samles langs den hellige vei-
-og løfte hendene mot himmelen.
Kongen vil gi oss myrtekranser.
Og navnene våre blir berømte viden om.
Maccus!
Her er hun!
Maccus! Hold henne fast!
Hold henne fast!
Løp, fang henne!
Hvor ble hun av?
Din idiot. Hun slapp unna.
Det mørkner, Cnaeus. Vi går ikke lenger nå.
Jeg er ikke redd, bare sulten. Jeg vil ha den geita.
Hørte du det?
Hva gjør du?
Cnaeus!
Cnaeus, vi går tilbake!
-Hva søker du, latiner? -Få ham til å snakke.
Hvilken rolle spiller det hva han har å si? Vi må drepe ham.
Hvem er dere?
Du...
Du kjenner dem.
Og Wiros?
Fortell dem at jeg er din konge.
Du er ikke lenger min konge, Cnaeus.
Jeg er ikke lenger noens tjener.
Frels meg. Wiros...si noe.
Jeg vil ikke dø.
Hvis jeg har gjort deg noe, ber jeg om forlatelse.
Vær så snill...
Brek.
Brek!
Vil du straffe meg igjen?
Hvis du ikke vil at de skal drepe deg...
...spis.
Så du Cnaeus' blikk? Han var redd.
Det var én mot 50. Hvem hadde ikke vært redd?
Han så at åndene var mennesker. De hadde ikke noe valg.
Jeg er ikke som deg. Du spiste en manns hjerte som et lams.
Jeg var like redd som deg.
Men det er Ruminas lov. Om jeg vil bli her, må jeg lyde den.
Wiros, du er en av dem. Du har deres blod i deg.
Du husker språket deres.
Jeg husker ingenting.
Ordene de bruker, sier meg ingenting.
Jeg lot bare som fordi de ville høre det.
-Du bærer deres merke. -Jeg vet ikke hva det er.
Hvis de vil tro at jeg er en av dem, bare la dem.
For jeg er ingenting, men her kan jeg bli noe.
Men jeg vet hvem jeg er. Jeg kjenner min sannhet.
Alle tror at du drepte broren din.
Din sannhet finnes ikke mer. Du er ingenting nå, akkurat som meg.
Hvis du vil vende hjem en dag, må du vente til alle har glemt deg.
Ingen i byene må lenger huske navnet ditt.
Da kan du vende tilbake.
Inntil da må du bli her, der ingen bryr seg om hvem du er.
Vær hilset, Gabiis konge.
Hvorfor kommer du bevæpnet til et befolket sted?
Mitt folk er dine venner.
Hvis det er som du sier, har du ingenting å frykte.
Kom, Amulius. Sitt. Du skal få litt vin.
Vi kom ikke hit for å drikke. Hirtius...
Vil du føre ordet?
Lojaliteten mot vårt forbund burde forene oss-
-men du er en forræder mot De 30 folk.
Hva anklager du meg for, Hirtius?
Du har ført Numitor hit.
Dere har reist langt forgjeves. Dere tok en løgner på ordet.
-Hvorfor skulle han lyve om det? -Noen gjør alt for å få makt.
-Har du aldri møtt sånne folk? -Selvfølgelig.
Og de er alle mine fiender.
Gi oss Numitor og hans datter Silvia, så er vi venner igjen.
Numitor er ikke her.
Det har du mitt ord på.
Jeg vet at du bærer nag til meg.
Men en konges ord veier tyngre enn en undersåtts.
Denne mannen har løyet og satt oss opp mot hverandre.
Han fortjener å bli straffet. Han skal miste hodet.
Og du skal gjøre det.
-Si sannheten! Numitor er her! -Stille!
Hvis du vil bevare freden mellom våre folk, så dreper du ham.
Numitor er i eksil, på haruspexens befaling.
Om Hirtius har sagt noe annet, har du blitt villedet.
Jeg ber deg om tilgivelse på vegne av ham og hele mitt folk.
Hvis du ikke dreper ham, tolker jeg det som en utfordring.
-Ned på kne. -Ertas...
Gi oss Numitor, så viser Amulius deg nåde!
Hør etter, i gudenes navn! Jeg fortjener ikke døden!
Vi er i Gabii. Her gjelder min lov.
Jeg kjenner deg, Ertas.
Du vil ikke drepe ham fordi du vet at han ikke løy.
Du har allerede bestemt deg, Amulius. Du vil bare ydmyke meg-
-og knuse den eneste som ikke bøyer seg for din falske makt.
Du har makt, Amulius... men gudene forbanner deg!
Jeg skal drepe undersåttene dine én etter én...
...og du blir den siste.
De som forsvarer brodermorderen Yemos, kan ikke tilgis.
Senk våpnene, ellers vil ingen huske denne byen!
Finn Numitor!
Jeg vil aldri glemme hva dere har gjort for oss.
Vi gjorde det for rettferdigheten.
Gudene vil ikke svikte oss.
Folket mitt fyller deg med gru. Hvordan vi lever og dreper.
Men du har mot, og det fortjener respekt.
Hvem er du?
Fortell hvem du er.
Mitt navn er Yemos...
...sønn av Proca.
Jeg var bestemt til å bli Albas konge.
Men nå er jeg ingenting.
Jeg skal gi deg tilbake det vi tok fra deg.
Jeg har ingen by å vende tilbake til.
Lær meg å være som dere.
Bli med meg.
En dag vil vi også ha en by.
Ingen vil våge å utfordre oss.
Alle folk vil skjelve når de hører vår gudinnes navn.
Fred og rettferdighet vil herske, og vi kan leve uten frykt.
Hvem har malt dette?
Ulvekvinnen, Rumina.
Dette er byen hun har lovet oss.
Den skal hete...
...Ruma.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com