Iemos. Vågn op.
Vågn op! Vi lever.
Hvor er vi?
Det ved jeg ikke. Så du dem?
Hvem er de?
- Hvorfor holder I os fanget her? - Vi er tørstige.
- Vand! - Jeg beder jer!
Vi er tørstige.
Hvad er det?
Hvad ...?
Sig mig jeres navne.
Mit navn er Wiros.
Og hvem er I?
Vi er børn af Rumia, den eneste gudinde.
Ældre end stjernehimlen, ældre end bjergene.
Vi lærte at frygte hende -
- men da ulykken ramte, bad vi til hende, og hun reddede os.
Rumia ...? Vil hun også redde os?
I dag vil I to dø sammen.
Rumia, menneskenes og gudernes moder ...
Du, som skaber og tilintetgør, byd disse, dine børn, velkomne.
Jeg er hunulven. Jeg beskytter børnene.
"Børnene ..."
Børn.
I er døde.
Men fra i dag har Rumia skænket jer nyt liv.
Pattegrise har det møreste kød. Giv mig det bedste stykke.
Jeg er sulten og vil spise.
- Ingen må spise dette kød. - Hvad taler du om, Lucius?
Dette er et offer.
Ulvekvinden hader os. Vi hører hende ånde om natten.
Bringer I ofre til Rumia?
Jeg sagde, du ville straffe dem, men de ville ikke høre.
Er det din idé, Lucius?
- Eller hvis var det? - Det var min.
Du?
Du ved jo godt, at kongen beslutter den slags.
Alle dør! Først Hostus, så Taurus.
Ti stille!
Hvis du vil bestemme ...
... må du først tage min plads.
Det er slut, Cnaeus.
Du er ikke længere vores konge.
Vent! Hvad vil I gøre uden en konge?
Lucius ...
Vi har brug for en leder.
Vil du have en konge, Maccus? Så følg ham da.
Vi er mange, Cnaeus, og du er alene.
Hvis du vil leve, så begiv dig langt væk fra denne lejr.
Du ved ikke, hvad du gør.
Uden en leder vil I slå hinanden ihjel.
Og Rumia vil drikke jeres blod.
Jeg ved, at hun overlevede.
Jeg vil tale med hende.
Hvad har han gjort dig?
Han udryddede mine forfængelige tanker -
- og oplyste kun det vigtigste.
Hvornår kommer du hjem?
Når Enitos er hævnet.
Det sker snart.
Numitor og Silvia har afbrudt deres eksil.
Ertas skjuler dem i Gabi.
De venter på Iemos for at give ham en magt, der ikke er hans.
Tager du af sted med din hær?
Ja, om fem dage.
Tag mig med.
Jeg bringer ham til dig i live. Du får lov at dræbe ham.
De er ikke latinere. De har navne, jeg aldrig har hørt.
Stir ikke på hende.
De giver hende kun frugt og mælk at spise.
Er hun syg?
Hun er ikke syg.
Hun er hellig.
Lad os flygte herfra. I nat, når alle sover.
Ingen går herfra uden flokkens tilladelse.
Bed dem læge dig. De har urter.
Overtal min far til at tage mig med.
Du er ikke parat.
Jeg skal vise dig, at Mars er med mig.
Din krop er endnu ikke så stærk som en mands.
Gør det ondt?
Få nogen til at se på det, ellers mister du den.
Vi er ikke som andre.
Vores forfædre er født i oskernes land.
Fra fødslen var de bestemt for eksil.
De fulgte en ulveflok og kom til jeres egne.
De lærte jeres sprog og byggede en by.
De ville bare leve i fred.
Men jeres konger brændte deres by og udryddede dem.
Nogle få overlevende flygtede ud i skoven.
De viede deres liv til gudinden, som alle folk hader.
Dette mærke, som vi bærer på vore kroppe ...
... gav de til deres børn.
Har I aldrig set en by?
Herenneis har set en. Og Deftri var sammen med ham.
Jeg var meget ung. Jeg husker kun blodet.
Vi vandrede vore fædres vej i den modsatte retning, til oskernes land.
Men tiden var endnu ikke inde.
Jeg og Deftri var de eneste overlevende.
Hvor gammel er du, Wiros?
Ældre end 15 og yngre end 20 ... tror jeg.
Ved du ikke, hvornår du er født?
Jeg var slave i Velia.
Ingen brød sig om min alder.
Se nøje på ham, Herenneis.
Husker du ham?
Slet ikke.
Du bærer vort mærke. Det var derfor, vi reddede dig.
Lad os spise.
Han bærer jeres mærke, men jeg er latiner.
Hvad vil I med mig?
Vi fulgte efter jer, da I vandrede gennem skoven.
Vi så dig slås for ham, og derfor lod vi dig leve.
Men nu hvor du ved, hvem vi er, kan vi ikke lade dig gå.
Jeg hører hjemme der, hvor retfærdigheden er.
Har Attus sendt dig?
Du burde vende tilbage til ham.
Jeg har minder og vrede. Det vil være nok.
Vi dræber Iemos. Bagefter lover jeg, at jeg igen bare er din datter.
Mænd!
Hil Ilia, datter af Mars og datter af Amulius!
- Leve Ilia! - Hun skal være Albas redning!
Hvor meget længere?
Hele natten, hvis det hjælper mod feberen.
Amulius er på vej hertil med en hær.
Hirtius er væk.
Ja, Cordius.
Jeg får intet nyt og ønsker ikke at forestille mig det værste.
Hvis Amulius er på vej, er det værste allerede sket.
Vi ved endnu ikke, hvad der fører Amulius til Gabi.
Der tager du fejl, Lausus. Det er tydeligt for enhver.
Jeg førte en konge hertil, som guderne har forbandet.
Og jeg tog parti for en dreng, som alle tror, har myrdet sin bror.
Nu må jeg tage konsekvenserne af mine handlinger.
Hvad vil du gøre?
Det afgør jeg ikke alene. I er her for at blive hørt.
Du besluttede at lade Numitor blive, og vi føjede os.
- Hvorfor rådspørge os nu? - Jeg må vide, at I står bag mig.
At gemme Numitor kan måske holde håbet i live -
- til Iemos, den retmæssige arving, vender levende tilbage.
Hvis rådet er enigt ...
... foreslår jeg, at vi skjuler Numitor langt herfra.
Der, hvor Eulinos, den græske pottemager, bor.
Lausus, jeg overdrager Numitor og hans datter i dine hænder.
Kun vi seks kender denne hemmelighed.
Jeg beder alle guder våge over denne hellige pagt.
Vi står sammen med dig.
Skal jeg hjælpe dig?
Hunulven siger, at du måske var sammen med mig og Herenneis -
- da vi prøvede at forlade skoven.
Jeg husker ingenting.
Eller måske ...
... et enkelt ord ...
"Børn"
Er det alt?
Blod.
Jord.
Jeg er Deftri ...
... Rumias datter.
Du er Wiros ...
... Rumias søn.
Rumias søn.
Vi burde måske begive os hjem. Til Velia.
Vær nu ikke dum.
Du ved, hvad de gør ved dem, der vender hjem før tiden.
Vi fortæller, hvad der skete: At nogle døde, og de andre fordrev os.
At de ofrede til ulvekvinden!
Vil du gerne hjem?
Så gå.
Jeg klarer mig alene. Jeg har ikke brug for dig.
De tror mig ikke, hvis jeg kommer alene.
Vi bliver her.
Og til sidst bliver det kun os, der vender hjem.
For de andre er døde.
Og når vi kommer -
- vil Velias folk samles langs den hellige vej -
- og løfte deres hænder til himlen.
Kongen vil give os myrtekranse.
Og vore navne bliver berømte viden om.
Maccus!
Der er hun!
Maccus! Hold fast!
Hold nu fast i hende!
Af sted, fang hende!
Hvor blev hun af?
Din idiot! Hun slap væk.
Det er ved at blive mørkt, Cnaeus. Lad os ikke gå videre.
Jeg er ikke bange, kun sulten. Jeg vil have den der ged.
Hørte du det?
Hvad gør du?
Cnaeus!
Cnaeus, lad os gå tilbage!
Hvad søger du, latiner?
Få ham til at snakke.
Hvad rolle spiller det, hvad han har at sige?
Vi må dræbe ham.
Hvem er I?
Dig!
Du kender dem.
Og Wiros?
Fortæl dem, at jeg er din konge.
Du er ikke længere min konge, Cnaeus.
Jeg er ikke længere nogens tjener.
Frels mig.
Wiros ... sig noget.
Jeg vil ikke dø.
Hvis jeg har gjort dig ondt, beder jeg om forladelse.
Kom nu ...!
Bræg.
Bræg!
Vil du straffe mig igen?
Hvis du ikke vil have, de slår dig ihjel ...
... så spis.
Så du Cnaeus blik? Han var bange.
Det var en mod halvtreds. Hvem ville ikke være bange?
Han så, at ånderne var mennesker.
De var nødt til det. De havde intet valg.
Jeg er ikke som dig. Du åd en mands hjerte, som var det et lams.
Jeg var lige så bange som du.
Men det er Rumias lov. Hvis jeg vil blive her, må jeg lyde den.
Wiros, du er en af dem. Deres blod flyder i dig.
Du kan huske deres sprog.
Jeg husker ingenting.
De ord, de bruger, siger mig ingenting.
Jeg lod bare som om, fordi de gerne ville høre det.
- Du bærer deres mærke. - Det kender jeg intet til.
Hvis de tror, jeg er en af dem, så lad dem.
For jeg er ingenting -
- men her kan jeg blive noget.
Jeg ved derimod godt, hvem jeg er. Jeg kender min sandhed.
Alle tror, du har dræbt din bror.
Din sandhed eksisterer ikke mere. Ligesom jeg er du intet.
Hvis du vil vende hjem en dag, må du vente, til alle har glemt dig.
Ingen i byerne må længere huske dit navn.
Så kan du vende tilbage.
Indtil da må du blive her, hvor ingen bryder sig om, hvem du er.
Vær hilset, Gabis konge.
Hvorfor kommer du bevæbnet til et befolket sted?
Mit folk er dine venner.
Hvis det er, som du siger, har du intet at frygte.
Amulius, kom og sid ned.
Du skal få et glas vin.
Vi er ikke kommet for at drikke.
Hirtius ...
Vil du føre ordet?
Loyaliteten mod vort forbund burde forene os -
- men du er en forræder mod de tredive folk.
Hvad er det, du anklager mig for, Hirtius?
Du har ført Numitor hertil.
I har rejst den lange vej forgæves. I tog en løgner på ordet.
- Hvorfor skulle han lyve om det? - Nogle vil gøre alt for at få magt.
- Har du aldrig mødt sådan nogle? - Naturligvis.
Og de er alle mine fjender.
Overlad os Numitor og hans datter, Silvia, så er vi atter venner.
Numitor er her ikke.
Det har du mit ord på.
Jeg ved, du bærer nag til mig.
Men en konges ord vejer tungere end en undersåts.
Denne mand har løjet og sat os op mod hinanden.
Han fortjener at blive straffet.
Han skal miste hovedet.
Og det bliver for din hånd.
- Sig sandheden! Numitor er her! - Stille!
Hvis du vil bevare freden mellem vore folk, så dræber du ham.
Numitor er i eksil på haruspexens befaling.
Hvis Hirtius siger noget andet, er du blevet vildledt.
Jeg beder dig om tilgivelse på vegne af ham og hele mit folk.
Hvis du ikke dræber ham, tolker jeg det som en udfordring.
- Ned på knæ. - Ertas ...
Overdrag os Numitor, så viser Amulius nåde!
Hør efter, i gudernes navn! Jeg fortjener ikke døden!
Vi er i Gabi! Her gælder min lov.
Jeg kender dig, Ertas.
Du kan ikke slå ham ihjel, fordi du ved, at han ikke løj.
Du har allerede bestemt dig, Amulius.
Du vil bare ydmyge mig -
- og knuse den eneste, der ikke bøjer sig for din falske magt.
Du har magt, Amulius ...
Men guderne forbander dig!
Jeg dræber dine undersåtter, én efter én ...
... og du bliver den sidste.
De, der forsvarer brodermorderen Iemos, kan ikke tilgives.
Sænk jeres våben, eller denne by vil gå over i glemslen!
Find Numitor!
Jeg vil aldrig glemme, hvad I har gjort for os.
Vi gjorde det for retfærdigheden.
Guderne vil ikke svigte os.
Mit folk fylder dig med gru.
Vores levevis. Den måde, vi dræber på.
Men du har mod, og det fortjener respekt.
Hvem er du?
Sig, hvem du er.
Mit navn er Iemos ...
... søn af Proca.
Jeg var bestemt til at blive Albas konge.
Men nu er jeg ingenting.
Jeg vil give dig det tilbage, vi tog fra dig.
Jeg har ingen by at vende tilbage til.
Lær mig at være som jer.
Kom med mig.
En dag vil vi også have en by.
Ingen vil turde udfordre os.
Alle folk vil bæve, når de hører vor gudindes navn.
Fred og retfærdighed vil herske, og vi kan leve uden frygt.
Hvem har malet det?
Ulvenes herskerinde, Rumia.
Dette er byen, hun har lovet os.
Den skal hedde ...
... Ruma.
Tekster: Neel Rocco www.sdimedia.com