Jeg vil ha dem levende!
Hunnulven!
"Bare Ajax, sønn av Telamon, holdt seg unna,"-
-"fortsatt bitter over seieren jeg vant"-
-"da det sto om Akilles' våpen mellom oss."
"Hans ærede mor hadde satt dem som belønning."
Ajax var sint for at grekerne ga våpnene til Odyssevs og ikke ham.
-Men Odyssevs var taprest av dem. -Ajax var også veldig tapper.
Han og Odyssevs hadde sammen modig forsvart Akilles' lik.
Bare de to våget å tre frem. Men Agamemnon valgte Odyssevs.
-Jeg sa jo det. -Stille.
Ajax var tapper. Alene hadde han beseiret trojanske krigere.
Men Odyssevs, med bare én idé, vant krigen.
-Får jeg gjøre det? -Vet du hvordan det gjøres?
Forsiktig.
Aldri gjør det når du er alene.
Gjem kongen. Ingen må finne ham.
Ingen våpen. Vær rolig, så vil det ikke skje noe.
Velkommen, fremmede.
Hva vil dere?
Vi er sultne.
-Hvor er vi? -I Elea.
Er hun død?
Hun puster.
Men hun har ikke våknet siden vi kom hit.
Åpne.
De har ikke sagt noe siden i går.
Hent litt vann. Jeg vil ikke at de skal dø.
Har dere tenkt etter?
-Skal dere adlyde kongen deres? -Jeg adlyder hvem som helst.
Men jeg vet ikke. Ingen av oss vet.
Dere må dø for å bevise det. Er dere villige til å dø?
Er dere villige til å dø for å redde en hedning?
Selv ikke et beist ville vende sitt raseri mot sin mors sønn.
Men dette er Yemos.
Det er mannen Numitor vil levere til Alba.
Hvem av dere er tørste?
Jeg gir dere så mye vann som dere vil ha.
Dere må bare fortelle meg sannheten.
Den som drakk først, er svakest.
Ta ham.
Hun har lidd siden du dro til Gabii. Hun vil bare ligge i mørket.
La oss være alene.
Jeg er her, Gala. Som du ba om.
Tilgi meg.
-Jeg tvang deg til å komme tilbake. -Du tvang meg ikke.
Der du er, der er jeg.
Da de sa at du hadde dratt av gårde med henne...
Med datteren vår...
Da trengte fæle tanker seg inn i hjertet mitt.
Med tankene, smerten...
Tusen kniver trenger seg inn i hodet mitt. Og jeg er redd.
Det er ingenting å være redd for.
Jeg er her, og jeg er ikke i fare.
Ja, jeg ser det nå.
Lov meg at du ikke går tilbake til henne.
Amulius...
Jeg må bli bedre.
Gi meg din styrke, og jeg lover at jeg klarer meg.
Jeg skal igjen bli din dronning.
Du må sove. Søvn kurerer alle plager.
Lov meg at du blir her.
Jeg lover.
Det har gått mer enn to dager.
Hva skal vi gjøre? Vi kan ikke svikte dem sånn.
-Vi må gå tilbake. -Tror du at de fortsatt lever?
De var med hunnulven. De kan ikke være døde.
Det er andre fristeder i skogen. Skogen har alltid beskyttet oss.
Du vet ikke hva du snakker om, Tarinkri.
Wiros og jeg så soldatene.
Så hva vil du gjøre, da? Bli her og vente på hva?
Nå har du forstått det.
De trenger en veiviser, og gudinnen utnevnte deg.
Derfor ba hun meg studere deg.
Jeg... Jeg vet ikke hva som er det rette å gjøre.
Hun vil si hva som er rett.
Hvis du lytter, snakker hun til deg.
Vi må ta av provianten vår og slakte et lam.
-Da kan vi mette dem i noen dager. -Hvor lenge tror dere at de blir?
Det sa de ikke.
Så lenge jeg ikke hører noe fra far...
...kan jeg ikke returnere til Gabii.
Manos...
Dra til Gabii i morgen.
-Se hva som skjer der. -Ja, far.
Ikke sørg over henne.
Vi kommer alle til å dø.
Sier gudinnen det? At man må gi opp og dø?
Du sa at Rumina aldri glemmer barna sine.
Har du sluttet å tro det?
Vi er ikke barna hennes.
Bare se på oss.
Vennene våre er døde. Skogen er nedbrent.
Og vi er her, i et bur.
Når tiden kommer, dreper de oss.
Vi tapte. Gudinnen har forlatt oss.
Fordi vi ikke fortjener beskyttelsen hennes.
Ikke si det. Wiros lever fortsatt.
Og han har mange med seg.
Be til gudinnen om at hun viser dem vei.
Og at de kommer og befrir oss.
Jeg hadde bedt i ditt sted...
...om jeg kunne bønnene du ber.
-Hvor fikk du armbåndet fra? -Hvorfor vil du vite det?
-Drepte du dets eier? -Nei.
Kjenner du Yemos?
Er du moren hans?
Hva har du gjort mot sønnen min?
Yemos fortalte om deg, og om din far Numitor.
-Jeg vet hva de gjorde mot dere. -Lever han?
Ja, han lever.
Eleas folk angrep oss. Vi klarte å flykte, og han...
Jeg vet ikke hvor han er, men har ikke mistet håpet om å se ham igjen.
Hvis du virkelig traff sønnen min... fortell hva du vet om ham.
Da han var barn, tok hans far ham og hans bror til skogen.
Der utfordret han en ulv.
-Hva mer? -Han snakker ikke så mye.
Men han ser ærlig ut. Jeg har aldri hørt en løgn fra hans lepper.
Han var født til å være konge.
Selv da vi var alene, glemte han ikke det.
Rettferdighet er viktigere enn livet for ham.
Jeg tror ikke ett ord av det du sier.
Yemos hadde aldri gitt fra seg armbåndet.
Jeg drepte ikke sønnen din.
Jeg sverger ved alle guder.
Ikke stol på noen. Snakk så lite som mulig. Og kom snart tilbake.
Måtte dere forbannes! Gå vekk! Gå vekk!
Ned med kniven.
Hvis han fortsetter sånn, er han død om noen dager.
La min far være i fred.
Du trodde ikke mine ord, men vil tro våre gjerninger.
Din far vil overleve, og du skal se at vi ikke er fiender.
Hvem er dere?
-Kjente du også sønnen min? -Jeg pleide sårene hans.
De har levd i mange generasjoner i grottene i skogen.
Rumina er gudinnen deres. Hun beskytter dem.
Nå beskytter hun deg også, om du lar henne gjøre det.
Er du kona hans?
-Hva heter du? -Pola.
Gå hjem. Ellers får jeg dem til å føre deg bort.
Rufus forråder aldri kongen sin.
Å la ham lide vil ikke hjelpe dere.
Har du noen gang vært sulten, Pola?
Det har jeg. Det er et øyeblikk når hjertet brister av frykt.
Når hat, verdighet, vrede og kjærlighet-
-ikke lenger eksisterer, og man gjør hva som helst for å leve.
Jeg venter på at det øyeblikket skal komme.
La meg bli her ved hans side.
Det er alt jeg ber om.
Byen er okkupert.
Vollgraven og porten voktes. Man kommer ikke inn med våpen.
Og min far?
Kong Ertas...
Gråt, Lausus.
Og vi skal gråte med deg.
Far var en god mann, og han var konge.
Han forlater oss med en lære og en advarsel.
En dag vil gudene smile til oss igjen.
Og da...
Da snakker vi med våpen.
Silvia, kom fort. Skynd deg.
Silvia?
Er det deg, Silvia?
Ja, far. Det er meg.
Hvorfor gråter du?
Bli med meg.
Gå hjem.
Jeg må være der han er.
Jeg vil ikke at du skal se hva vi gjør med ham.
Gjør det dere må. Om dere ikke kjenner noen skam.
Hjemmet mitt uten ham er bare en mørk brønn.
Søvnen min uten ham er ingen hvile.
Jeg lever i hans øyne.
Hvis han ikke ser på meg igjen, er jeg bare en livløs kropp.
Kjenner du den følelsen?
Du sier ikke noe...
...men øynene dine lyver ikke.
Tror du at det er bedre å dø?
I dødens rike håper jeg i det minste å se ham igjen.
Før henne bort!
Nei! Jeg ber deg! Vær så snill!
Ikke ta meg vekk fra ham!
Du sier Yemos' morfar er konge. Men jeg ser ingen krigere eller våpen.
Han var konge. Broren hans tok alt han hadde.
Var det gudinnen som førte oss inn på hans sti?
Kanskje han gir oss en by.
Deres by er Alba. Hva har Alba med vår gudinne å gjøre?
Byer kan endre navn, Tarinkri.
Du. Det var du som reddet henne.
Du må lytte til henne.
-Hvem av dere er Wiros? -Jeg.
Silvia vil snakke med deg.
Jeg laget denne til deg.
Så ingen ser hva du har måttet utstå.
-Du tilkalte meg. -Gå til kongen.
Var det du som kurerte meg?
Den æren går til mitt folk, ikke meg.
Æren går til gudene som førte Wiros og hans folk hit.
Silvia fortalte om deg og Yemos.
Hva er du villig til å gjøre for ham?
Jeg lever takket være ham. Jeg gjør hva som helst.
Jeg vet ikke hvor han er og hvordan jeg kan hjelpe ham.
Fienden vår lever i Alba.
Mannen som forrådte oss, morderen, tronraneren.
Hjelper du oss å drepe ham?
Når Amulius er død og Alba nok en gang er fritt...
...kan sønnen min returnere som konge.
Har du ingenting å si?
-Vil dere ikke hjelpe oss? -Dere har sett oss.
-Vi er for få til å innta Alba. -Vi blir ikke for få.
En dags vandring herfra ligger Gabii, byen min.
Amulius drepte min far og okkuperte byen med sine soldater.
Hvis du hjelper oss å befri Gabii-
-vil De tretti konger se at Amulius ikke er uovervinnelig.
Jeg skal snakke med dem, én etter én-
-om nødvendig, og overtale dem-
-til de er villige til å slåss ved vår side.
Mitt folk kan kjempe, men jeg må love noe i gjengjeld.
De får jord å dyrke.
Vi vier Alba til gudinnen deres.
-Silvia... -Det er det de ønsker, far.
De søker en by som tar imot gudinnen deres.
Alba er hellig for gudene våre.
Vi trenger deres hjelp, far.
Lov det som er rett å love.
Jeg er ikke lenger konge. Jeg kan ikke bestemme for mitt folk.
Hvis dere hjelper oss, vil Alba belønne dere, tro meg.
Jeg er heller ingen konge.
Men jeg vet hvem som bestemmer for mitt folk.
Min konge, hjelp henne. Jeg har aldri sett så mye smerte.
Det holder nå!
Noen, forbarm seg over meg!
Vi rådspør haruspexen. Vi skal finne årsaken til lidelsen hennes.
Ærefulle moder.
Ærefulle dronning.
Ærefulle hersker over fjellene og ulvene.
Ærefulle moder.
Ærefulle dronning.
Ærefulle hersker over fjellene og ulvene.
Ærefulle moder.
Ærefulle hersker over fjellene og ulvene...
Si det du må.
Du sa at jeg må vise dem vei.
Hvorfor snakker hun ikke?
Hun er død.
Dette er tegnet gudinnen ga oss!
Vi er alene.
Rumina forlater oss utenfor skogen.
Vent, Herennèis. Det er ikke som du sa.
Hun er død, Wiros.
Vi førte henne ut av skogen, og hun døde.
Ja, det var det som skjedde. Det er sant.
Gudinnens stemme veiledet dere hver dag. Hun lovet dere en by.
I stedet er vi beseiret, fortapt... Og orakelet deres er stille.
Hun ser ut til å ha glemt dere.
Likevel vet dere at deres skjebne venter i den hytten.
Hvordan hadde vi kommet hit om ikke gudinnen ville det?
Selv nå veileder Rumina dere, på samme måte som før.
Nå trenger dere ikke lenger orakelet, for tiden deres i eksil er over!
Nå er dere ikke lenger et folk som tvinges til å gå under jorden!
Nå får dere en by. Den byen skal erobres med deres hender og mot.
Om dere vil...
Om dere holder sammen...
...vil gudinnens stemme være min stemme.
Dere kan velge selv.
De som vil vende tilbake til skogen, kan gå nå.
Dere andre, gjør dere klare til å slåss.
Vi betror orakelet til elven.
I morgen...
...skal vi erobre byen Gabii i gudinnens navn.
Vil hun bli bedre?
Svar meg.
Er din kone ren for gudene, Amulius?
Ja.
Med eller uten overlegg tiltrakk dere deres vrede.
Gå vekk! La oss være!
Gudene hevner seg på meg.
Min smerte vil vaske bort blodet vi har utgytt.
Men det er rettferdig.
Jeg tvang deg til gudløshet.
Og med min død...
-...blir du fri. -Nå holder det, Gala.
Du bærer ikke skylden.
-Bær henne ut. Hun er død. -Ikke rør henne.
Hun lever, og du får ikke røre henne!
Hold kjeft, din kjøter.
-Hørte du hva han sa til deg? -Tror du at jeg tar ordre fra deg?
Du tar ordre fra noen som skremmer deg.
Men når du ser oss, tror du vi er fortapt.
Men du kan ikke drepe oss, for vår mor vokter oss og glemmer oss ikke.
Når hun kommer til oss med sitt følge av tusen ulver-
-skal vi huske hva du gjorde.
Vi vil ikke vise barmhjertighet mot noen av dere.
Ikke mot barna deres, ikke mot konene deres.
Dere vil dø alle sammen!
Han har ikke vårt blod, han kan ikke bønnene våre.
Men han har mer styrke enn oss.
Be, barn av Rumina. Be om frelse for Kaila.
Da kommer gudinnen tilbake og våker over dere.
Rumina, menneskene og dyrenes moder.
Du som skaper og tilintetgjør.
Gi livet tilbake til din modigste datter.
Rumina, menneskene og dyrenes moder.
Du som skaper og tilintetgjør.
Gi livet tilbake til din modigste datter.
Rumina, menneskene og dyrenes moder.
Du som skaper og tilintetgjør.
Gi livet tilbake til din modigste datter.
Hvorfor er du fortsatt våken?
Det du sa i dag... Jeg kan ikke slutte å tenke på det.
-Var det gudinnen som foreslo det? -Jeg...
Jeg vet ikke hvordan gudene snakker til dødelige.
Rufus!
Du hadde rett. Han forrådte ikke kongen sin.
Hvorfor fører du ham til meg?
Det var du som reddet ham med kjærligheten din.
Ikke still flere spørsmål. Ta hånd om ham.
En gang var jeg bare en slave.
Et foreldreløst barn.
Jeg var redd.
Jeg kunne ha dødd flere ganger, men se på meg.
Jeg reddet meg selv, og jeg fant folket mitt.
Nå har jeg den mektigste kongen i mine hender.
Jeg kunne ikke ha gjort det alene. Hun må ha ønsket det. Rumina.
Derfor vil jeg fra i dag være hennes stemme.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com