Vi fant ham i elven. Han ville til Lupercalia.
Du vet vel hva som skjer med dem som vender tilbake for tidlig?
De dreper dem alle...
Hvem? Hva snakker du om?
Jeg så dem med mine egne øyne.
De lever i huler. De tok Cnaeus, og jeg flyktet.
Jeg løp uten å stoppe.
Jeg prøvde å finne tilbake til mine kamerater.
Jeg sverger. Men jeg gikk meg vill.
Jeg vet ikke hvor lenge jeg vandret i skogen.
I flere dager...
Og så...husker jeg ikke mer.
Hvem er de?
-Er de ånder? -Nei.
De er mennesker.
Du må stå helt stille, sånn. Som en klippe.
Snart venner den seg til deg.
Den kommer nærmere og er ikke lenger redd. Da venter du litt til.
Og så...angriper du! Fang den!
Jeg hadde den!
-Neste gang fanger jeg den. -Det har du sagt seks ganger.
Alle gode ting er sju.
Hun holder øye med oss.
Hva har skjedd?
Hva gjør du her? Har du gått deg vill?
Jeg går meg aldri vill. Gudinnen sier alltid hvor jeg skal gå.
Sa hun også at du skulle holde øye med oss?
Hun sa at jeg skulle holde øye med deg.
Hils på kongen deres.
Ingen vil gi dere noe å spise eller drikke.
Dere vil dø en langsom død. Og de som ikke dør-
-vil spise sin egen avføring og drikke sin egen urin.
Bare én gud kan redde dere.
Men for å behage gudene må man være rettskaffen.
Fortell hvor dere har skjult Numitor.
Fire patres , og ingen av dem rettskafne.
Ikke sånn. Bruk fingrene.
Far! Det kommer noen.
Jeg tror det er Lausus av Gabii med en gammel mann og en kvinne.
Taltibios...
Lausus, hva har skjedd?
Far trenger din hjelp.
Du må skjule oss. Du er vårt siste håp.
-Er det ham? Kong Numitor? -Ja.
Amulius' hær var på vei da jeg forlot Gabii.
Nå brenner byen.
-Er din far i live? -Jeg vet ikke.
Jeg har aldri gjort en stor gjerning.
Men takknemlighet er et menneskes fremste plikt-
-og jeg skylder kong Ertas alt jeg eier. Dere er trygge hos meg.
Far vil belønne dem... som ikke sviktet ham.
Soldatene er redde. Vi bør slå leir for natten.
Snakker du om soldatene eller deg selv, Lucebis?
Det er her. Det var her vi bodde.
Lucius!
Far...
-Hva har skjedd med deg? -Først kom åndene...
...og drepte noen av oss i skogen.
Så jaget vi vekk Cnaeus.
Han var vår konge, men en urettferdig konge.
Men da vi var lederløse, ble alt verre.
Det var ikke ånder som angrep dere. Det er derfor vi er her.
Det er brygget på eddik og spelt. Smak.
Hvis det er din kones, er det ikke verdt å drikke.
-Kjente dere Enitos? -Ja, jeg kjente ham.
Hvordan var han?
Han spiste mye ost. Det likte han godt.
Hvordan spiste han?
-Langsomt, i små biter. -Som en fugl?
Hva mer?
Jeg husker at han hjalp meg hjem en gang.
Han var ung. Han fant meg på gaten. Jeg hadde drukket litt vin...
Eller mye vin. Jeg kunne ikke stå. Jeg trodde at jeg skulle dø.
Enitos, som bare var en stor gutt, så meg-
-tok armen min og la den over skuldrene sine.
Og så førte han meg hjem, ett skritt om gangen.
Takk.
Hvorfor er dere så gode venner? Du og Yemos?
Hvis han skulle bli konge, og du var slave...
Betydde det at han kunne befale deg?
En konge er ikke bare en som befaler.
Hva er han, da?
Da jeg møtte Yemos, var jeg innestengt i et bur.
Jeg hadde ikke fått mat på dagevis.
Han spurte meg ikke om noe.
Han så bare at jeg var sulten og ga meg mat.
Han visste at han tok en risiko, men var ikke redd.
Er det en konge? En som ikke er redd?
Jeg kjenner ingen andre konger, men Yemos er iallfall sånn.
Ingen andre har hjulpet meg uten å kreve noe tilbake.
Gjem deg.
Det er ingenting her.
Vi drar tilbake til leiren.
Nei!
Du er en feiging, Lucebis, akkurat som sønnen din.
-Hvor mange er de? -Det vet vi ikke.
Vi kunne ikke telle dem.
De er fra Elea. Jeg gjenkjente våpnene og skjoldene.
Vi må dra.
Stille, Adièis. Hvordan vet du at de er ute etter oss?
Hvorfor skulle de ellers være her?
Vi har drept barna deres, og nå vil de ha hevn.
Kanskje de leter etter kongen sin.
Betyr det noe hvorfor de er her?
Dette hjemmet har gudinnen gitt oss. Vi må forsvare det.
Det er nok.
Ingen av oss kan ta den beslutningen.
Ved daggry påkaller vi gudinnen.
Hun vil vise oss vei.
Ilia...
Det er din skyld. Du stjal tronen. Du drepte Enitos.
Det er ikke sant. Jeg har gudene med meg.
Ulvenes og skogens hellige moder, vis oss vei.
Ikke la dine barn falle i fordervelse.
Ulvenes og skogens hellige moder, vis oss vei.
Ikke la dine barn falle i fordervelse.
Ulvenes og skogens hellige moder, vis oss vei.
Ikke la dine barn falle i fordervelse.
Ulvenes og skogens hellige moder, vis oss vei.
Ikke la dine barn falle i fordervelse.
Ulvenes og skogens hellige moder, vis oss vei.
Menneskenes byer vil falle.
Kongenes skjold...
Menneskenes byer vil falle.
Kongenes skjold vil brenne, altrene kollapse-
-og mine barn vil få den forjettede byen.
Kampens tid er kommet.
Så sier Rumina, og så sier jeg til dere.
Adièis...
Herennèis...
Og du, Wiros. Du skal kjempe med oss.
Jeg har aldri prøvd det.
Befri deg fra frykten. Vis at du er en del av flokken.
Futri...
La meg bli med.
De latinske kongene splittet familien min.
La meg forsvare min ære, som dere forsvarer livene deres.
Glem æren din, Yemos. Du skal kjempe som alle andre...
...for å forsvare flokken.
Har du fått noen hvile?
Litt.
Iblant når jeg sover, ser jeg ansiktet hans.
Men det skjedde ikke i natt.
Hørte du Ertas' anklager mot meg?
De lyver, far.
De tror ikke engang selv på hva de sier.
Snart vil de angre på at de forsvarte en brodermorder.
Vi må holde sammen, Ilia. Husk alltid hva Yemos gjorde-
-til den dagen da vi har renset landet for hans tilstedeværelse.
Vil denne smerten noensinne forsvinne, far?
Har du venner blant dem?
Jeg hadde ingen venner i Elea.
Ulvemoren utpekte ikke deg.
Hvorfor ville du kjempe med oss?
Du er jo her.
Jeg vil ikke dø.
Ta denne.
-Hvorfor det? -Jeg vil at du skal ha den.
Den tilhørte far, Albas sterkeste kriger.
Nå vil han være med deg i ånden, i krig såvel som i fred...
...resten av livet ditt.
Overfor deg, fader Jupiter, og overfor Mars, våpnenes herre-
-sverger vi!
Fremmede og onde hender har drept våre barn.
Vi forlater ikke denne hellige skogen før vi har fått rettferdighet!
Vi deler oss i ti grupper-
-og drar mot nord, mot vest og mot sør!
Vi følger elven og bekkene-
-gjennomsøker hver en krok og vender hver en stein!
Våre fiender har ingen steder å gjemme seg.
Beskytt meg, fader Mars. Beskytt meg, fader Mars...
Wiros!
Kom og kjemp!
Fort! Vi har ikke mye tid!
Se på meg, Wiros! Du kjempet, og du overlevde.
Dere er kalt sammen fordi jeg bare kan fortelle dere hva jeg så.
Dere var med da jeg reddet kongeriket.
Siden den dagen har jeg aldri skjult tankene mine for dere.
Men nå er det jeg som vil be dere om å lette hjertene.
Hva tenker dere om datteren min?
Vi tenker det du har sagt: At gudene befridde henne fra døden.
Snakk fritt, Quintos. Hvorfor gjorde gudene det?
Hvordan skal jeg vite det?
Folk sier at hun kom tilbake for å ta hevn. For å drepe Yemos.
Jeg er ikke interessert i hva folk sier. Jeg vil vite hva dere tenker.
Jeg betraktet henne lenge.
Hun har en vrede i blikket som får blodet til å fryse til is.
Jeg drømte om henne.
Hun sa til meg: "Du er morderen. Det er ditt blod jeg må utgyte."
Gudene har velsignet deg med regn.
-De kan ikke ønske deg død. -Ikke gudene...
Ilia.
Om hun visste hva vi har gjort.
Hvis du befaler det, sørger vi for at hun aldri finner ut om det.
Hun er datteren min, Keselos. Tror du at jeg vil drepe min egen datter?
Jeg...
...har sagt for mye.
Det kan skje hvem som helst, Keselos.
Nå skjedde det deg, men det kunne like godt vært Servios eller Quintos.
Det er derfor vi må dele hemmelighetene våre.
Vi har ikke sagt et ord!
Nei, dere har ikke sagt noe, og dere vil heller aldri si noe.
Dere er mine mest trofaste og lojale menn.
De eneste jeg kan stole på.
Vi venter i hulen i to dager for å hvile og pleie de sårede.
Så slår vi til igjen, om det kreves.
Jeg har aldri sett noen kjempe som dem.
De har større mot enn byboerne.
Tror du virkelig at den lille jenta snakker med gudinnen?
Jeg vet ikke.
Hvorfor grubler du over det?
Hvis jeg må adlyde...
...vil jeg vite hvem jeg adlyder.
De sov stille inn, forgiftet av disse hoggormene.
Drep fem av dem for hver av våre soldater.
Vi sådde hat, og nå høster vi død. Vold må ikke møtes med vold.
Det har kommet bud fra Alba.
Ut med det.
Dronningen, din kone... Hun har en sykdom de ikke forstår.
Hvor lenge har hun vært syk?
I to dager. Hun roper navnet ditt og vil ha deg hos seg.
Vi drar i morgen.
Vi etterlater soldater her. Cantovios tar kommandoen i vårt fravær.
Det er Rumina!
La oss dra før de dreper oss alle!
Maccus fortalte dere hva han hadde sett.
Hvis dere ikke tror ham, se på dette.
Er det sånn Rumina dreper?!
Fortell hvor jeg skal lete. Tenk!
Jeg vet ikke.
Husk, blir du kastet i fangehullet og må sulte!
Vi er ikke langt unna. Hulen lå i nærheten av elven.
Hvor? Hvilken del av elven?
Jeg husker ikke.
Hørte dere det? Dette er deres hjem.
Brenn all skogen på den andre siden av elven. Brenn alt!
Skal vi sette skogen i brann?
Det er her de bor. Røyken vil tvinge dem ut av hulen.
Hva er det?
Er dere redde for å brenne Ruminas skog?
Hvis dere tror at denne skogen er hellig...
...hvis dere er redde for gudene som lever der...
...trøst dere med at det var jeg som begikk helligbrøden.
Ruminas vrede vil bare ramme meg!
Brenn alt!
Ikke vær redd. Cantovios er en dyktig leder.
Jeg har bestemt meg for å bli her med ham.
Jeg elsker mor. Si til henne at hun er i mine tanker.
Men gudene tillater ikke at jeg forlater Gabii ennå.
Jeg skal si at du ønsker henne god helse og et langt liv.
Og at du snart vender hjem.
Finn fiendene mine, Cantovios! Gudene vil skjenke deg ære!
-Tarinkri... -Hva er det?
Våkne, Herennèis!
Plator, få orakelet ut herfra!
Våkne, alle sammen! Vi må komme oss vekk herfra!
Gå til det store hvelvet!
Skogen brenner!
Alt brenner! Vi kommer ikke ut!
Ilden er overalt! Til og med ulvenes sti står i flammer!
Vi snur! Vi tar røttenes vei!
Snu!
Yemos!
Wiros!
Når dere kommer opp, løper dere så fort dere kan til lysningen!
Plator, bær henne opp!
Ikke vær redd! Vi skal overleve!
-Rekk meg hånden! -Jeg vil ikke dø!
Fort!
Wiros!
Yemos!
Jeg venter på deg der ute. Hold deg i live!
Wiros!
Yemos! Yemos!
Yemos!
Hjelp! Hjelp!
Yemos...
Hvor er Plator?
Orakelet var sammen med ham!
Utgangen er sperret. De kan ikke nå oss nå.
-Du reddet henne. -Det er det aller viktigste.
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com