Löysimme hänet joesta. Hän oli lähtenyt Lupercaliaan.
Tiedätkö, mitä tapahtuu niille, jotka palaavat aikaisin?
He tappavat kaikki.
Ketkä?
Keistä sinä puhut?
Näin heidät omin silmin.
He elävät luolissa. He ottivat Cnaeuksen ja minä pakenin.
Juoksin pysähtymättä.
Halusin palata toverieni seuraan.
Vannon sen.
Minä kuitenkin eksyin.
Kävelin metsässä. En tiedä, kuinka kauan.
Päiviä.
Sitten... En muista enempää.
Keitä he ovat?
Henkiä?
Ei.
He ovat ihmisiä.
Pysy paikallasi, tähän tapaan.
Kuin kivi.
Se tottuu sinuun vähitellen
Se lähestyy. Se ei pelkää enää.
Odota vähän pitempään.
Ja sitten...
Isket! Ota se!
Se oli minulla!
-Saan seuraavan. -Sanoit sen jo kuudesti.
Seitsemäs on aina se oikea.
Hän tarkkailee meitä.
Mitä sinulle on tapahtunut?
Mitä teet täällä? Oletko eksynyt?
En koskaan eksy.
Jumalatar kertoo, minne mennä.
Jumalatar käski sinun tulla katsomaan meitä?
Hän käski minun tarkkailla sinua.
Tervehtikää kuningastanne.
Kukaan ei anna sinulle ruokaa ja juomaa.
Kuolet hitaasti.
Ja joka ei kuole-
-syö omia ulosteitaan ja juo virtsaansa.
Vain Jumala voi pelastaa teidät.
Mutta Jumala vaatii oikeudenmukaisuutta.
Kertokaa, minne olette kätkeneet Numitorin.
Kuusi isää, eikä kukaan ole oikeamielinen.
Ei sillä tavalla.
Sormin.
Isä, joku tulee.
Se on Gabin Lausus, vanha mies ja nainen.
Taltibios!
Lausus! Mikä hätänä?
Isäni pyytää apua.
Piilottakaa meidät.
Te olette viimeinen toivomme.
Onko tuo hän?
-Kuningas Numitor? -On.
Amuliuksen armeija lähestyi, kun lähdin Gabista.
Nyt kaupunki palaa.
-Elääkö isäsi? -En tiedä.
En ole tehnyt eläessäni mitään suurta.
Kiitollisuus on ensimmäinen velvollisuus-
-ja olen kaiken velkaa kuningas Ertasille.
Olette turvassa kotonani.
Isäni palkitsee ne-
-jotka eivät petä häntä.
Sotilaat pelkäävät.
Pysähdytään yöksi.
Sotilaat tai sinä.
-Lucebis? -Me olemme perillä.
Tässä me elimme.
Lucius.
Isä...
Mitä teille on tapahtunut?
Ensin henget-
-tappoivat osan meistä metsässä.
Me sitten ajoimme Cnaeuksen pois.
Hän oli kuninkaamme, mutta epäoikeudenmukainen.
Kun jäimme ilman johtajaa, tilanne oli pahempi.
Henget eivät käyneet kimppuunne.
Siksi me olemme täällä.
Se on etikkaa ja spelttiä. Maista.
Jos se on vaimosi tekemää, se ei kelpaa.
Tunsitko Enitoksen?
Kyllä, tunsin hänet.
Millainen hän oli?
Hän söi paljon juustoa, Hän piti siitä.
Miten hän söi?
Hitaasti. Hän leikkasi sen pieniksi paloiksi.
Kuten linnut syövät?
Entä sitten?
Muistan, kun hän toi minut kotiin.
Hän oli nuori.
Hän löysi minut kadulta. Olin juonut viiniä.
Paljon viiniä.
En pysynyt jaloillani. Luulin kuolevani.
Enitos, joka oli lapsi, näki minut.
Hän otti minua kädestä ja vei sen hartioilleen.
Sitten, askel kerrallaan, hän vei minut kotiin.
Kiitos.
Miksi olette ystäviä? Sinä ja Yemos?
Jos hänen piti olla kuningas.
Ja sinä olit orja.
Tarkoittiko se sitä, että hän sai käskeä sinua?
Kuningas ei vain käske.
Mikä hän sitten on?
Kun tapasin Yemosin, olin häkissä.
En ollut saanut ruokaa päiväkausiin.
Hän ei kysynyt mitään, ei edes nimeäni.
Hän näki että olin nälkäinen ja hän ruokki minut.
Hän tiesi, että se oli riski. Hän ei pelännyt.
Eikö se ole kuningas? Sellainen, joka ei pelkää?
En tunne muita kuninkaita.
Yemos on sellainen. Kukaan muu ei ole tehnyt mitään vuokseni-
-pyytämättä jotain vastineeksi.
Mene pois täältä!
Täällä ei ole mitään.
Palataan leiriin.
Seis!
Olet pelkuri, Lucebis, kuten poikasi.
-Montako heitä on? -Emme tiedä.
Emme kyenneet laskemaan heitä.
He ovat velienseja.
Tunnistin aseet ja kilvet.
Meidän pitää lähteä.
Vaiti, Adièis. Mistä tiedät, että he tulivat meitä varten?
Miksi muuten he olisivat täällä?
Me tapoimme heidän lapsiaan. He haluavat kostaa.
Ehkä he etsivät kuningastaan.
Onko sillä väliä, miksi he tulivat?
Tämän talon Jumalatar meille antoi. Meidän pitää puolustaa sitä!
Riittää!
Kukaan meistä ei voi päättää siitä.
Me odotamme aamua ja kutsumme Jumalattaren.
Hän kertoo, mitä teemme.
Ilia!
Sinä olet syyllinen.
Sinä riistit vallan. Sinä tapoit Enitoksen.
Se ei ole totta. Jumalat ovat kanssani.
Pyhä susien ja metsien Äiti näyttää tien.
Älä anna lastesi tuhoutua.
Pyhä susien ja metsien Äiti näyttää tien.
Älä anna lastesi tuhoutua.
Pyhä susien ja metsien Äiti näyttää tien.
Älä anna lastesi tuhoutua.
Pyhä susien ja metsien Äiti näyttää tien.
Älä anna lastesi tuhoutua.
Pyhä susien ja metsien Äiti näyttää tien.
Ihmisten kaupungit tuhoutuvat.
Kuninkaiden kilvet.
Ihmisten kaupungit tuhoutuvat.
Kuninkaiden kilvet palavat, alttarit sortuvat.
Ja minun lapseni saavat luvatun kaupungin.
On aika taistella.
Niin sanoo Rumia. Niin sanon teille.
Adièis...
Herennèis...
Sinä myös, Wiros.
Taistelet kanssamme.
En ole koskaan taistellut.
Vapauta itsesi pelosta.
Osoita, että kuulut laumaan.
Futri...
Ota minut heidän mukaansa.
Latinalaiset kuninkaat tuhosivat perheeni.
Anna minun puolustaa kunniaani, kun puolustaudutte.
Unohda kunniasi, Yemos.
Taistelet kuten muutkin-
-ja puolustat laumaa.
Oletko levännyt?
Vähän.
Kun nukun, toisinaan näen hänen kasvonsa taas.
Niin ei käynyt viime yönä.
Kuulitko Ertasin syytökset minua kohtaan?
He valehtelevat, isä.
He eivät edes itse usko omia sanojaan.
Pian he katuvat puolustettuaan veljensurmaajaa.
Meidän pitää pitää yhtä, Ilia.
Muista aina, mitä Yemos teki, kunnes puhdistat maan hänestä.
Loppuuko tämä tuska koskaan, isä?
Onko heissä ystäviäsi?
Minulla ei ollut ystäviä Veliassa.
Naarassusi ei valinnut sinua.
Miksi halusit tulla mukaamme?
Sinä olet täällä.
En halua kuolla.
Ota tämä.
-Miksi? -Pidä se.
Se kuului isälleni. Voimakkaimmalle soturille Albassa.
Nyt hänen henkensä on kanssasi taistelussa ja rauhassa-
-ja jokaisena elämäsi päivänä.
Sinun edessäsi, isä Jupiter, ja sinun edessäsi, Mars-
-aseiden herra, me vannomme.
Vieraat ja pahat kädet murhasivat lapsemme-
-emmekä jätä tätä pyhää metsää, ennen kuin saamme oikeutta.
Jaamme miehet kymmeneen ryhmään-
-ja marssimme pohjoiseen, länteen ja etelään.
Me noudatamme jokien ja purojen kulkua-
-ja tutkimme metsät ja kalliot.
Vihollinen ei pysty piiloutumaan minnekään.
Suojele minua, Isä Mars.
Wiros!
Taistelkaa!
Nopeasti! Aikaa on vähän!
Katso minua, Wiros.
Sinä taistelit ja olet elossa.
Kutsuin teidät, koska vain teidän kanssanne voin puhua näkemästäni.
Olitte kansani, kun pelastin kuningaskunnan.
Siitä asti olen kertonut ajatukseni teille.
Nyt minä pyydän teitä avaamaan sydämenne.
Mitä ajattelette tyttärestäni?
Sitä, mitä meille kerroit. Että jumalat vapahtivat hänet kuolemasta.
Puhu vapaasti, Quintos. Miksi jumalat armahtivat hänet?
Mistä voisin tietää?
Miehet sanovat, että hän tuli takaisin kostaakseen Yemosille.
Miesten tarinat eivät kiinnosta. Mitä te ajattelette?
Katsoin häntä pitkään.
Hänen silmissään on raivoa, joka hyydyttää vereni.
Näin hänestä unta.
Hän sanoi minulle: "Sinä olet tappaja. Sinun veresi pitää vuotaa."
Jumalat ovat siunanneet teitä sateella.
-He eivät voi haluta kuolemaasi. -Eivät jumalat...
...mutta Ilia.
Jos hän tietäisi, mitä olemme tehneet.
Jos käsket, me varmistamme, ettei hän saa tietää.
Hän on tyttäreni, Keselos. Luuletko että haluan tappaa hänet?
Minä...
Olen puhunut liikaa.
Kaikille voi käydä niin, Keselos. Joskus tulee puhuttua liikaa.
Nyt se on tapahtunut sinulle. Se voi käydä Serviosille ja Quintosillekin.
Siksi ei ole hyvä jakaa salaisuuksiaan.
Me emme ole sanoneet mitään.
Tiedän. Ette ole puhuneet ettekä puhu koskaan.
Olette uskollisimpia ja lojaaleimpia.
Olette ainoat, joihin voin luottaa.
Me odotamme pesässä kaksi päivää. Me lepäämme ja hoidamme haavoittuneet.
Ja jos on tarpeen, hyökkäämme uudelleen.
En ole nähnyt kenenkään taistelevan noin.
Heillä on enemmän rohkeutta kuin kaupunkilaisilla.
Uskotko, että tuo pikkutyttö puhuu Jumalattarelle?
En tiedä.
Miksi ajattelet tuolla tavalla?
Jos täytyy totella-
-haluan tietää ketä tottelen.
He kuolivat nukkuessaan. Tämä käärmeiden pesä myrkytti heidät.
Tappakaa yhden sotilaamme vuoksi viisi heiltä.
Me kylvimme vihaa ja korjaamme kuolemaa.
Väkivalta ei saa synnyttää väkivaltaa.
Viesti Albasta kuninkaalle.
Puhu.
Kuningattarella, vaimollasi, on sairaus, jota kukaan ei ymmärrä.
Milloin hän sairastui?
Kaksi päivää sitten. Hän kutsuu nimeäsi.
Me lähdemme huomenna.
Me jätämme miehiä. Cantavios on johdossa poissaolomme ajan.
Se oli Rumia.
Mennään, ennen kuin he tappavat meidät kaikki.
Maccus kertoi, mitä hän näki.
Jos ette usko häntä, katsokaa tätä.
Näinkö Rumia tappaa?
Kerro, mistä etsin Maccusta. Muista!
En tiedä.
Muista, tai joudut kuoppaan nälkiintymään.
Tiedän, ettemme ole kaukana. Luola oli lähellä jokea.
Tässä, missä? Missä kohtaa jokea?
En muista.
Kuulitteko?
Tämä on heidän kotinsa.
Polttakaa metsä joen takana. Polttakaa kaikki.
Pitääkö meidän sytyttää metsä tuleen?
He elävät täällä. Savu tuo heidät ulos luolistaan.
Mikä on vialla?
Pelkäättekö polttaa Rumian metsän?
Jos uskotte, että metsä on pyhä-
-ja jos pelkäätte täällä asuvia jumalia-
-muistakaa, että olen tehnyt pyhäinhäväistyksen.
Rumian viha kaatukoon ylleni!
Polttakaa kaikki!
Älä pelkää. Cantovios on taitava johtaja.
Olen päättänyt, että jään tänne hänen kanssaan.
Rakastan äitiäni. Sano, että ajattelen häntä.
Jumala ei salli minun lähteä Gabista vielä.
Sanon, että toivot hänelle hyvää terveyttä ja pitkää ikää.
Ja että palaat pian kotiin.
Löydä viholliseni, Cantovios, ja jumalat tarjoavat kunniaa sinulle.
-Tarinkri. -Mitä nyt?
Herennèis, herää.
Plator. Viekää oraakkeli. Viekää hänet kauas pois.
Herätkää, kaikki! Meidän täytyy lähteä.
Menkää kaikki suurelle kaarelle.
Metsä palaa!
Kaikki palaa! Emme pääse täältä.
Kaikkialla palaa! Jopa susien polku on liekeissä.
Palataan takaisin. Menemme juurien tietä.
Mennään takaisin.
Yemos!
Wiros!
Kun tulette pintaan, juoskaa täysin voimin aukiolle.
Plator! Vie hänet pintaan kanssasi!
Älä pelkää, me pelastamme itsemme!
-Anna kätesi! -En halua kuolla!
Nopeasti!
Wiros!
Yemos!
Odotan sinua ulkona. Pysy elossa.
Wiros!
Yemos! Yemos!
Yemos!
Apua! Apua!
Yemos!
Missä Plator on?
Missä Plator on? Oraakkeli oli hänen kanssaan.
Uloskäynti on tukittu. He eivät saavuta meitä.
-Pelastit hänet. -Se on tärkeintä.
Suomennos: Riikka Strandman www.sdimedia.com