- Jeg kan ikke se noget. - Der er nogen der.
Se! Kan du ikke se det?
Hvem der?
Tal!
Hvem er du?
Sig noget!
Hvem er du?
Hostus ... er det dig?
Jeg har mærket alle træer, sådan som du sagde.
Kaldte du på mig?
Kom, jeg vil vise dig noget.
En kæmpe.
De tjener Rumia. De er bundne under jorden.
Skal vi ikke gå tilbage til lejren?
Hvis vi går nu, kan vi nå frem, før det bliver mørkt.
Rør den ikke! Måske er den hellig.
Hvad er der?
Det er Picus' bånd.
Hostus, jeg kan forklare det.
Din kujon! Du lod ham dø!
Lad mig være!
Jeg dræbte ikke Picus ...
Velkommen tilbage, lille får.
Wiros, hvad er der galt?
Hvor er Hostus? Hvad er der sket?
- Hvad er der sket? - Kald på Cnaeus.
Hvorfor vil du ikke sige, hvad der er sket? Hvor er Hostus?
- Hvor er Hostus? - Cnaeus!
Hvad sker der?
Cnaeus!
Tilgiv mig!
Jeg var sammen med Hostus og så ...
Jeg så bare til uden at gøre noget.
Hvad taler han om?
Der er åbenbart sket noget.
Vi skulle lige til at gå, og så ...
Vi så hende begge to.
Så hvem?
Behøver jeg virkelig sige hendes navn?
Hun var så høj som tre mennesker og hun havde kløer af jern ...
Hun rev Hostus midt over og åd hans hjerte.
Hvorfor tog hun kun ham?
Det ved jeg ikke.
Jeg ... jeg gemte mig.
Hvad gør man, når man står ansigt til ansigt med Rumia?
Du siger, at Hostus er død, og her står du, din kryster!
Det er nok, Pacuvius. Ti stille!
Wiros ...
Så du virkelig ulvekvinden?
Ja.
Hun åd hans hjerte.
Fra nu af tænder vi tre bål mere!
Vi må holde hende stangen.
Tilbage til arbejdet.
Skal vi bare lade Hostus ligge?
- Skal vi ikke hente hans lig? - Vil du måske gøre det, Pacuvius?!
Kom i gang!
Fader Jupiter ...
Mars, du krigsgud ...
Og moder Vesta, den frugtbare:
Se på din datter ...
Hun er vendt tilbage fra de døde for at fylde os med fortvivlelse.
Fortæl os, om vi skal byde hende velkommen ...
... eller om hun atter skal straffes og sendes tilbage til mørket.
Vær ikke bange.
Nå? Hvad skal vi gøre?
Det fortæller hun dig selv.
Sig hende ikke imod.
En gud taler til hendes hjerte.
Vi fandt hende sådan her.
Det kræver fem mand at flytte stenene.
Skal du ikke have noget, Pacuvius?
- Har frygten skræmt sulten væk? - Det er ikke frygt.
Hvad er det så?
Lad være med at se sådan på mig.
- Vi er her for at blive... - Vi har tænkt på Hostus.
Hele dagen.
Hvis I vil ud og lede efter ham, skal I være velkomne.
Vi kan ikke gå alene. Det ved du godt.
Pacuvius og jeg er klar, men du ...
Du er vores konge. Du kan beordre nogen til at gå med.
Lucius, vil du gå med?
- Jeg spurgte dig om noget! - Andre er modigere end jeg.
Der er Taurus ...
Hørte du det, Taurus?
Han siger, du er den modigste.
Du er den modigste, Cnaeus.
Hvorfor går du ikke med?
Fordi Hostus ikke betyder noget for mig.
Du er bare en kujon.
En kujon som alle andre.
Saml rådet.
Jeg skal lede dem. Så får vi se, om jeg er en kujon.
Taurus vil lede en ekspedition. Appius og Pacuvius tager med ham.
Hvis nogen vil med, har I min tilladelse.
Kammerater ...
Hvis det, der skete med Hostus i dag skulle ske for jer ...
... ville I så ikke gerne have, at nogen hentede jer og begravede jer?
Eller ville I foretrække at blive ædt af fuglene?
Tænk over det.
Hvis I lover ...
- Så tager jeg med. - Vi sværger, Vibius.
Vi sværger ved alle guder.
- Er der ikke andre, der tør? - Så er det nok, Taurus.
I drager af ved daggry.
Wiros, kom her.
Du fører dem til stedet, hvor Hostus døde.
- Jamen, Cnaeus ... - Stille!
Du gør, som jeg befaler.
Før dem hen til det sted, du kender til.
Var det ham igen?
Din bror?
Hvorfor sover du ikke?
Når en slave i Velia ikke lystrer, binder de ham fat til to heste.
Så flår hestene ham midt over.
De vil sikkert gøre det samme med mig.
For jeg har løjet.
Du dræbte Hostus.
Han angreb mig, og jeg forsvarede mig.
Det er sandheden. Du må tro mig.
Når de finder liget, vil de forstå, hvad der er sket.
Det er håbløst.
Tag med os i morgen.
- Hvorfor spørger du mig? - Fordi du har mod.
Hvis du er med, er jeg ikke lige så bange.
Vil du ikke nok?
Jeg er ikke modig. Jeg er fuldstændig ligesom dig.
Jeg så til, da de slog min bror ihjel. Jeg kunne ikke redde ham.
Gid jeg kunne gå tilbage til den dag og dø med ham!
Men det tillader guderne ikke.
Ilia?
Ilia? Gå nu i seng igen, Ilia.
Guderne vil vise dig vejen, når du sover.
Jeg har sovet længe nok.
Jeg troede, jeg havde mistet dig, men her er du.
Du er en velsignelse.
Ingen skal få lov at tage dig fra mig igen.
Jeg er ingen velsignelse. Jeg er hævnen.
Det var guden Mars, der genoplivede mig.
Jeg tilhører ham nu.
Du er min datter.
Du tilhører Alba.
Du tilhører mig!
Nu går vi hjem. Du er stadig svag.
Før mig til præsten.
Kun ham vil jeg fortælle, hvad jeg så, og hvad Mars sagde til mig.
Du så ikke noget.
Jo, jeg gjorde!
Om mine visioner er sande, kan kun præsten afgøre.
Cnaeus fik sin vilje til sidst.
Vær stille.
Du udfordrede ham.
Han greb chancen for at slippe af med en rival.
Når vi vender tilbage med liget af Hostus -
- vil alle vide, at jeg er en leder.
Er du sikker på, at vi vender tilbage?
Cnaeus ved, hvad der lurer i skoven -
- og han forhindrede dig i at tage din slave med.
Du kan overbevise ham om, at tingene har ændret sig.
Også du har mænd på din side.
Vi er klar.
Vi har lang vej at gå.
Jo hurtigere vi kommer frem, jo før er vi tilbage i lejren.
Vent.
Han lader aldrig ham tage med.
Nu kan vi gå. Du viser vej.
- Var det din idé? - Nu er jeg i hvert fald ikke alene.
Tilgiv mig.
Herfra må du fortsætte alene.
Hendes skæbne kan ikke være her.
Vi må have hende væk herfra.
Når hun har mødt Attus, vil hun selv ønske at vende tilbage til os.
Du er vestalinden, der vendte tilbage fra de døde.
Ja.
Da jeg stod der, omsluttet af mørket, viste guden sig for mig.
Jeg bad ham lade mig leve, så jeg kunne hævne Enitos' død.
Mars viser sig ikke for kvinder.
Han viste sig for mig.
Vend tilbage til moder Vesta og bønfald hende om at tage imod dig.
Kvinder skal ikke bruge våben.
Det bliver snart mørkt.
Det er bedre, hvis vi bliver her.
Det kan ikke være langt igen. Hvor fører du os hen?
Jeg er sikker på, at vi er på rette vej, men alt ligner hinanden.
Jeg har svært ved at orientere mig.
Du ved ikke, hvor vi er.
Jeg er næsten sikker på, at jeg gik her med Hostus.
Lad os vende om, Taurus.
Hostus' lig er måske allerede blevet ædt af dyr.
Spurgte jeg dig om noget?
Vi går ikke tilbage uden Hostus.
Vi bliver her.
Så venter vi på daggry.
Du og min slave kan tænde bål.
Jeg har set det sted, hvor du blev begravet.
Jeg så dine blodige håndaftryk på den sten ...
... som lukkede dig inde.
Du har lidt, Ilia.
Men hvis gudinden tilgav dig, bør du vende tilbage til hende.
Gudinden tog alt fra mig.
Du vendte ikke tilbage for at smede våben.
Du skal våge over ilden ...
Den er livets kilde.
Lige nu bliver du her.
I morgen vil din far bede vestalinderne ...
... byde dig velkommen i templet igen.
Så bliver alt som før.
- Hvad vil du? - Hvis jeg vil leve, må jeg herfra.
Flygt.
- Kom med mig. - Nej.
Jeg er død, inden dagen gryr.
De har troet på dig indtil nu.
I morgen vil de forstå, hvad der skete, og dræbe dig.
Hvad frygter du mest? Skoven eller dem?
Kom med mig.
Det kan jeg ikke.
Hvad får du ud af at blive?
Du er ikke fra Velia. Du behøver ikke leve i skoven.
Du ved ingenting om mig.
Kom nu med!
Befri mig.
Det kan jeg ikke, frøken. Du hørte, hvad din mor sagde.
Soldat ...
Ved du, hvem jeg er?
Det ved alle.
Nej, du ved det ikke.
Du ser kun en kvinde. Din konges datter. En vestalinde.
Hvis du ikke var blind, ville du se krigsguden bag mig -
- med sit spyd og skjold, og hans stemme ville overdøve tordenen.
Du ville falde på knæ!
Du genkender ham.
Jeg ved, du kan se ham nu.
Følg hans befaling, eller han slipper sin vrede løs over din familie -
- og der vil ikke blive vist nåde!
Du sagde, at det var i nærheden.
Han håner os, Taurus.
Der er mærker her!
Har du lavet dem?
Af sted!
Fart på! Hvad venter du på?
Hvad er dog det ...?
Jeg ved det ikke. Vi var her, da hun viste sig.
Jeg gemte mig der. Så stak jeg af.
Lad os gå
Vi finder ham ikke.
Hvad sagde jeg?
I troede ikke på mig.
Ulvekvinden åd hans hjerte.
Hvem du end er, gud eller gudinde ...
Du, som vækkede hende op fra de døde.
Du, der nu har ført hende væk fra hendes hjem.
Lad hende finde fred i hjertet igen.
Lad hendes sind glemme al vreden ...
... og hadet.
Hun forlod paladset, før solen stod op.
Soldaten, der vogtede hende, blev skræmt af hendes fantasier.
Kald du dem bare det.
Men hun talte om hævn og raseri.
Ilia ved ikke, hvad hun siger. Sult og tørst har gjort hende vanvittig.
Husk, hvad haruspexen sagde. Hun er Albas redning.
Vi må ...
Vi må ofre noget til guderne.
Et lam, en gris og en fraspændt tyr.
Så tilgiver de os.
Det gør vi.
Han har det samme mærke.
Se! Det er samme mærke!
Det var derfor ånderne ikke dræbte dig.
- Han gav Hostus til Rumia. - Jeg ved ikke, hvad det mærke er.
I skal tro på mig!
Sig det til ham!
Det var ikke mig, der gjorde det!
I skal tro på mig!
- Vil I ikke nok? - Vi slår ham ihjel.
- Vi bringer hans lig til Cnaeus. - Nej. Nej!
Nej ... nej.
Kom nu, Taurus.
Kom så! Fart på!
- Jeg beder dig! - Kom i gang!
Kast!
- Kast! - Kast!
Fordømt!
Det er ligegyldigt, om jeg er mand eller kvinde.
Mars viste sig for mig, og du skal lære mig at dræbe.
Jeg vidste, du ville komme tilbage.
Og jeg kommer tilbage igen, hvis du ikke slår mig ihjel.
Det ved jeg.
Mennesker kan gøre vanvittige ting, når krigsguden taler til dem.
Jeg ved ikke, hvordan jeg fik mærket.
Jeg har altid haft det.
Du reddede mit liv, og jeg ved ikke, hvad du hedder.
Jeg hedder Iemos.
Jeg er søn af Silvia, Numitors datter.
Jeg forstår ikke ...
Hvorfor gemmer en kongesøn sig i skoven?
Amulius er konge af Alba.
Han dræbte min bror.
Hans soldater leder efter mig langs alle veje og i alle landsbyer.
Hvad vil du gøre?
Jeg ved det ikke.
To dagsrejser fra Velia ligger en by, der hedder Gabi.
Der er måske en mand, jeg kan stole på.
Vil du gå til Gabi gennem skoven?
Det er min eneste chance.
Men du kan bare følge hjulsporet, hvis du vil.
Tekster: Neel Rocco www.sdimedia.com