-Er det de som leter etter deg? -Ja. Det er soldater fra Alba.
Hvis jeg forlater skogen, fanger de meg.
Hørte du det?
Hva da?
Jeg vet ikke. Det hørtes ut som en stemme.
Det er skogen. Den trenger inn i deg.
Den får deg til å høre ting som ikke er der.
GABII DE 30 KONGERS LAND
Ilden brant ham på utsiden og fortærer ham innenfra.
-Såret er betent. -La oss være.
Ikke vær redd. Det er bare meg.
Vi er trygge nå.
Hører du, far?
Jeg vet at du lytter.
Jeg ber deg... for gudene er visst fiendene våre.
Ikke la ætten din dø ut.
Du må ikke etterlate meg her alene.
Din styrke holder meg i live.
Snakk med dem som forsvarer oss. Dine ord er mine.
Vi har bare Amulius' ord for det. Hans ord mot det jeg så.
-Og hva så du? -Du så ingenting.
Stille! La kongen snakke.
Amulius sier Yemos var ambisiøs.
Han ville styre alene. Derfor drepte han broren sin, Enitos.
Og de 30 trodde på ham fordi de er redde.
Han sier selv at det er blasfemi å tvile på hans ord.
Men gudene er sterkere enn kongene-
-og en falsk konge er mindre verdt enn en slave.
Du sier at Amulius er en løgner-
-men jordene våre sto i brann, og nå vokser spelten.
Amulius brakte oss regn. Det vet dere godt.
Brakte Amulius oss regn? Det tror jeg ikke.
Vi bør nok takke Numitor-
-som aksepterte gudenes tegn og forlot kongeriket frivillig.
Kvinner er ikke velkomne her.
Jeg har ikke kommet for å ytre en kvinnes ord.
Jeg har en beskjed fra min far.
Du er alltid velkommen ved rådet. Hva sier kongen?
Kongen sier at han har akseptert gudenes forvisning.
Derfor kom regnet.
En velsignelse for barnebarna hans, som skulle ha arvet tronen.
Amulius har tatt det tegnet i sin besittelse gjennom bedrag.
Han har tråkket på menneskers og guders lover og utropt seg til konge.
Dere kan tro på løgnene hans-
-eller gjenopprette den ordenen han har ødelagt.
Hvis dere velger side med Numitor-
-og hans barnebarn Yemos...
...min eneste gjenlevende sønn...
...vil gudene belønne dere.
Hvis dere i stedet stiller dere på Amulius' side...
...fullfører dere bare hans onde gjerninger.
Jeg er mor til Albas rettmessige konge.
Drep meg nå... med deres hender og dette sverdet.
Rufus...
Tør du ikke?
Og du, Hirtius...
Hvis du tror på Amulius, vet du hva du må gjøre.
Ta det og drep meg.
Men husk at gudene vil drikke ditt blod på hevnens dag.
Dette var min fars ord.
Vet du hvor vi er?
Vi skal denne veien.
Gabii ligger der solen går ned.
Du er sliten. Jeg går i forveien.
Yemos!
Enitos! Enitos!
Hjelp meg. Enitos!
-Yemos! Hva skjer? -Han dør!
Jeg må stoppe blødningen!
Enitos, du må ikke dø!
Du må ikke dø. Ikke forlat meg!
Yemos...
Du må ikke dø.
Det er jo ingen her.
Ikke nå, men han var her nå nettopp.
Hvem da? Hvem da?
Det er ikke skogens skyld, Wiros. Det var ham, broren min.
Blodet fosset ut av ham...
Nå er det nok, Yemos. Det er nok!
Det er ingen her.
Det er bare deg og meg.
Jeg så ham.
Jeg burde ha reddet ham, men klarte det ikke.
Denne jorden er hellig. Gå deres vei.
Alle ofrer til gudene for å få Ilia tilbake.
Datteren din tilhører Mars. Hun trer inn i mørket.
Du kan ikke stoppe henne.
-Får jeg snakke med henne? -Du kan møte henne om hun overlever.
Da vil hun gå blant mennesker med guddommelig styrke.
Til skrekk og redsel.
Hun blir Albas prakt og dets fienders død.
Var det guden som førte henne hit?
Reddet han henne så hun kunne hevne Enitos?
I så fall ville det være bedre om hun var død.
Ikke si det igjen.
Dette er den første dagen.
Hvis du holder ut smerten, tar Mars hjertet ditt i besittelse.
Løp... Nå!
Denne veien. Skynd deg!
Blodet ditt varmes opp i hendene til din nye herre.
Åpne øynene og se, Ilia!
Det er ikke Vestas ild. Ilden tilhører Mars!
Hjelp oss! Ikke forlat oss her!
Hvem er dere?
Vi er kjøpmenn.
Skogens ånder angrep oss. De drepte kameratene våre.
De har tatt varene våre.
Dere må tro meg. Vi har verken mat eller våpen.
Vi må til hjembyen vår Gabii.
Ta oss med.
Og ham?
Han er broren min.
Er dere også kjøpmenn?
Ja, vi har får. Vi kom nettopp tilbake fra grekernes land-
-der vi har gjort en byttehandel med ullen vår.
Vi hadde tre vogner med olje, men nå har vi ikke noe igjen.
-Hvor skal dere? -Til den største byen som finnes.
Muren som omgir den, er høyere enn trærne i skogen.
Veii. Ingen kan ta den.
Der lever ingen innbyggere i frykt.
En gang, for mange år siden, hadde jeg en familie.
En ung kone og tre barn.
Krigen hadde brakt meg langt fra Alba og holdt meg borte lenge.
I 30-40 dager.
Da jeg kom tilbake... hadde de brent ned huset mitt.
Mine barns kropper var hakket i stykker.
Bare kona mi var i live.
De hadde brent henne, men hun levde fortsatt.
Hun spurte etter barna.
Jeg sa til henne at de levde og var i sikkerhet.
Så la jeg hånden over munnen hennes.
Jeg drepte henne for å skåne henne for smerten.
Hvem drepte barna dine?
Fem sabinske krigere fra Cures.
I ti år tenkte jeg bare på dem.
Jeg ba Mars om å gi meg styrke.
Jeg gjennomgikk pinen og fant dem.
Jeg drepte dem én om gangen.
Og så drepte jeg deres koner, fedre og barn.
Er smerten din borte nå?
Mars fjerner ikke smerten.
Hvis smerten ikke forsvinner, hvorfor ville du ta hevn?
Hvis du søker fred, har du kommet til feil sted.
Mars tilbyr ikke fred. Han tilbyr rettferdighet.
Hva ønsker du? Fred eller rettferdighet?
Takk.
Det er soldater på veiene.
De kommer fra Alba.
Vi har sett dem. Hva leter de etter?
Yemos fra Alba.
Hvem er det?
Han var Numitors arving.
Den som finner ham, belønnes med 20 får.
Hvorfor leter de etter ham?
Han drepte broren sin.
Vi holder ham kald. Da tar det mer tid for markene å spise ham.
Hvem er han?
Han er broren min.
Han døde på reisen. Jeg må føre ham tilbake til Veii.
Jeg vil ikke etterlate ham til ulvekvinnen.
Hevnens gud, som straffer forræderne og reiser seg fra asken.
Fyll meg med mot og grusomhet. Ikke la meg glemme.
Hevnens gud, som straffer forrædere.
Fyll meg med mot og grusomhet. Ikke la meg glemme.
Reis deg.
Reis deg!
Respekter guden! Reis deg!
Det er nå den andre dagen. Guden vil nå vise deg det som aldri har skjedd.
Tramp med føttene!
Yemos...
Du sa du hadde drept deg selv om det ikke var for meg.
Hva er ditt ord verdt?
Vent litt.
Ikke forlat meg.
Ikke forlat meg, Enitos.
Enitos...
Enitos.
Tilgi meg.
Tilgi meg!
Gi meg den andre hånden din!
Jeg kan ikke gjøre det på denne måten.
Rekk meg den andre hånden din!
Din tid er ikke inne ennå, Yemos.
Hevnens gud, som straffer forrædere og reiser seg fra nederlag.
Fyll meg med mot og grusomhet. Ikke la meg glemme.
Jeg ønsker ikke fred!
Jeg vil ha rettferdighet.
Når du finner vennene dine i Gabii, kan du be om noen griser til meg.
Jeg kan ale dem opp. Det er faktisk alt jeg kan.
Du har bannlyst døden.
Jeg skylder deg livet mitt.
Du skylder meg ingenting.
Broren din kom tilbake til deg på grunn av meg.
Jeg sa til kjøpmennene at vi var brødre.
Det var ikke broren min.
Han lignet og hørtes ut som ham...
...men det var ikke ham.
Broren min elsker meg. Han ville aldri oppfordre meg til å dø.
Han førte oss sammen for å gi meg en sjanse til.
Han ville redde meg fra åndene som holdt på å ta livet av meg.
Er du Yemos av Alba?
Ingen av oss heter det.
Bind dem.
Hva vil dere oss? Vi har ikke gjort noe.
Skyggene krever rettferdighet. Sønnen min hørte deg rope på Enitos.
Hva snakker du om? Vi er to brødre fra Gabii.
Jeg kjenner alle kjøpmenn i Gabii, og jeg har aldri sett dere før.
Denne mannen kommer fra Gabii og ber om å møte deg.
Jeg kommer med dårlige nyheter fra byen min.
Snakk.
Ertas og barna hans har ønsket Numitor velkommen.
Jeg er her for å skåne byen min for gudenes forbannelse.
Er Numitors barnebarn Yemos med ham?
Nei, bare datteren, Silvia.
De sier at Yemos er uskyldig, og at tronen tilhører ham.
Gi ham mat og vin.
Hjelp oss, Amulius. Redd folket mitt fra gudenes vrede.
Gå nå og hvil deg.
Jeg avventer tegnene. Så rir jeg til Gabii.
Ertas skal få svi.
En gammel kvinne sa at de døde gjenoppstår om de får menneskeblod.
Jeg skal rive deg i filler.
Hva var det?
Hva er det?!
Tekst: Kay Morten Magelie www.sdimedia.com