Brev.
Kära Alex.
Notera att jag tillfälligt bor på ny adress, hos min pappa Robert.
Gus och jag är här för att mamma är i fängelse.
Gus har börjat måla igen, delvis för att täcka över hål i väggen,
men motiven är rätt konstiga.
I går målade han mig med rött hår på väg från kycklinggrillen på Barrett Street.
"Bättre röd än död", kallade han den.
Nu målar han om när mamma och pappa träffades.
Hon har aldrig berättat för oss varför hon rymde hemifrån.
Hon liftade hur som helst norrut.
Utanför Townsville plockar nån psykopat upp henne
och kör ut på sockerrörsfältet.
Vid ett vägarbete tvingas han sakta in.
Du håller käften.
Helvete!
Mamma kastar sig ut på vägen.
Helvete!
Sänk farten!
Ingen fara, vännen.
Herregud.
Tack.
Mamma drunknade i de blå ögonen på mannen som just hade räddat henne.
Och det var Robert Bell.
Hej.
Min far.
POJKE SLUKAR UNIVERSUM
AVSNITT 4: POJKE FÖRLORAR PAPPA
BERÖMDA AUSTRALISKA RYMNINGAR
Fan.
Hej på dig…
Så ja.
Helvete.
Helvete!
Hjälp!
-Pappa, vad fan…? -Helvete!
Varför gör du så där?!
-Dina byxor brann, för helvete! -De var ju av, din idiot!
Är allt i sin ordning, Robert?
Föreställningen är över!
Tackar.
Var har jag glasögonen?
Var är mina glasögon, Eli?
Det stinker terpentin här.
Vad hände?
-Jag skulle ta mig ett glas. -Du kan gå till puben.
Ni kan sluta lägga underhållet på färg och skit.
-Du kan ta med oss och hälsa på mamma. -Agorafobi, Eli.
Agorafobi. "Rädsla för allmänna platser med mycket folk", står det i ordboken.
-Gå dit med nån annan. -Vem då?
-Inte vet jag, er polare Slim Halliday? -Han vägrar. Vi har frågat.
Svara inte, det är nog socialen.
Pallra er till skolan innan de sätter er i fosterhem.
Titta inte på mig så där, Eli Bell!
Det är inte mitt fel att er styvfarsa blev hajmat.
Förlåt.
Jag ska hämta min a-kassa i eftermiddag,
så ni kan köpa kyckling och pommes till middag.
Familjemiddag. Det blir väl bra?
Kyckling och pommes. I morgon är jag i bättre skick.
Förlåt.
SJUKVÅRDEN I QUEENSLAND
NI KALLAS SKYNDSAMT TILL ROYAL BRISBANE-SJUKHUSET
FÖR LYMFKÖRTELBIOPSI.
Tingeling!
Är det sant att din brorsa högg av ditt finger?
Det var en olyckshändelse.
Ska vi hämnas åt dig?
Säger man inte ifrån vet man aldrig hur det slutar.
Nästa gång kanske det är kuken.
-Vill du vara med i vårt gäng? -Ni är väl med Darren?
Han har slutat för att hjälpa morsan.
-Vadå, i restaurangen? -Nej, med den andra verksamheten, pucko.
Det vet jag inget om.
Säkert…
Din morsa åkte ju in för langning. Hur har hon det på Boggo Road?
Har du inte hälsat på? De som inte är flator måste visst knulla med plitarna.
Om du ska hälsa på får du snygga till dig först.
Och schamponera håret.
-Jag har honom. -Nej!
-Håll i armarna. -Lugna ner dig.
Fan ta dig, Bobby!
-Men sluta! -Hur känns det?
Massera in det ordentligt, ända ner i rötterna.
-Härligt. -Släpp mig!
Hur känns det, Eli?
Hyrde du filmen?
Eli?
Vad har hänt?
Det är bara ketchup. Det var Bobby Linyette och hans gäng.
-Ska jag spöa dem? -Nej.
Jag måste lära mig att klara mig själv.
Hellre röd än död, visst?
Det blir bättre.
-Vadå? -Livet.
Så bra att du glömmer att det har varit dåligt.
Säkert…
Hur skulle det gå till?
Det bara blir så. Jag har gjort det här förut.
Vad snackar du om?
Man lever samma liv om och om igen.
När man dör återvänder man och gör det igen, samma fast annorlunda.
Slim hade en annan teori.
Det är ingen teori.
Vi har ju redan dött en gång, och vi kom tillbaka.
Varje gång försöker jag se våra tidigare misstag,
så att jag kan lösa dem.
Det kommer till mig i brottstycken. Det är så framtiden kommunicerar med oss.
-Minns du rösten i den röda telefonen? -Ja.
Du tyckte att du kände igen den.
Det var nog jag.
Som pratade med dig från framtiden.
Du…
Det är fint att vi pratar igen, Gus…
…men bli inte nåt psykfall nu.
Livet är tufft nog som det är.
Hallå! Fångvakten!
Du får sluta med det här, Frankie. Vad är det nu?
Jag har inte fått kontakt med mina barn.
-Vi har en telefon. Har du nåt nummer? -Ja, mitt ex, men han svarar inte.
-Skriv, då. -Jag har försökt. Inget svar.
Skriv igen, då.
-Jag vet nog vad det handlar om. -Jaså, vad handlar det om?
Den jävla Tim Cotton vill inte att jag har kontakt med familjen.
-Jag vet inte vad du pratar om. -Fråga inspektör Cotton.
Jag vill bara få prata med min familj som alla andra.
Kan du hälsa honom det, snälla?
Frankie, lilla vän… Vi försöker bara servera lunch här.
Om du vill ledningen nåt, lägg en lapp i klagolådan.
Vill du ha?
Nej.
Nej tack.
Jag behöver tid att tänka.
Tro fan det.
Då är du på rätt ställe.
RYKTENA OM ARTHUR "SLIM" HALLIDAY ÄR SANNA.
"BOGGO ROADS HOUDINI" GJORDE HELA TIO RYMNINGSFÖRSÖK, VARAV TVÅ LYCKADES.
"HALLIDAYHOPPET" - HUR?
Fan också.
Kolla här, killar. Ni måste börja gå i skolan igen illa kvickt.
BRÅDSKANDE: FRÅNVAROBESKED
Vi går dit när du har tagit med oss till mamma.
Du får väl socialen hämta er, ni hamnar i fosterhem
och kan bli kriminella som er polare Slim Halliday.
-Hon tror att vi har glömt henne! -Jag är inte taskig för nöjes skull.
Jag vill ert bästa.
Svara inte.
Det här är Lyle Orlik.
En langare från Darra som enligt uppgift är på flykt.
Alla vet att vietnamesiska gäng står för större delen av heroinimporten.
HAND I SOPTUNNA
Amputering som hämnd är något av deras kännetecken.
Du menar alltså att mr Orlik inte råkade ut för en haj?
"Kapat vid knäleden, ojämnt sår, orsak okänd."
Har vi hittat den här Frankie?
Frankie Bell, Lyle Orliks sambo,
sattes nyligen i fängelse för försäljning och innehav.
Hon har två söner, 13 och 15 år, som går på Greenview State.
Den yngsta, Eli, kom hit med skadad hand. Han sa att onda människor hade gjort det.
-Vilka onda människor? -Ingen aning.
Han stack när polisen kom.
Tytus var här på styrelsemöte och Raymond Leary försökte skalla sig in.
Enligt sjukhuset var handskadan en olyckshändelse i hemmet.
-Hans bror ska ha gjort det med en yxa. -15-åringen?
Min bror slog mig medvetslös med en kratta när jag var 15 när vi lekte El Cid.
Skolan berättar inte vad de är. De vet antagligen inte.
Hör om din kompis Tim Cotton har nåt att berätta.
-Han är inte min kompis. -Nej, men han är tänd på dig. Det duger.
Upp med hakan.
Använd dina talanger.
Fixa den här storyn och ta bort den här skiten från mitt bord.
Hej, Tim.
Caitlyn? Hej.
-Söker du jobb här? -Jag vet inte om jag är kvalificerad.
Det är bara en orm. Hur svårt kan det vara?
Vad vill du ha?
Bara vatten.
-Man måste köpa en drink. -Hon är med mig, Bonnie.
Iväg med dig, gullet.
-Jaha? -Asiatiska knarkkrig.
Jag har tittat på hämndmord från de senaste fem åren.
Mestadels knarkkurirer, mestadels olösta.
Mellandelstatliga fall är knepiga. Poliserna i New South Wales är skumma.
-Till skillnad från här i Queensland? -Du ifrågasätter väl inte vår etiska nivå?
Okej… Lyle Orlik?
Han som blev hajmat? Vad är det med honom?
Hans grabb Eli Bell kom till tidningen och saknade ett finger.
Han hade nåt att berätta.
Jaså?
-Jag har inte pratat med honom än. -Låt bli.
Vi utreder saken.
Jag kan inofficiellt berätta att vi har ögonen på Dustin Vang.
Gängledaren från Sydney?
Så ni misstänker att det var ett knarkrelaterat mord.
-Det här är inget du får föra vidare. -Hur länge då?
Tills vi har nåt som håller i rätten. Rota inte i det här, tro mig.
-Och hur lång tid kan det ta? -Månader.
-År. -Där ryker min story.
Jag beklagar, Caitie. Du blir den första som får veta när vi närmar oss en dom.
Till dess skulle det underlätta
om du lät grindvakten ta den här, om du är bekant med uttrycket.
Jo tack, det hör jag ofta. Det är ett skäl till att jag avskyr cricket.
Hallå?
Väntar du besök?
-Hallå? -Jag kommer!
Hej, miss Birkbeck.
Hej, Eli. Är pappa hemma?
Han jobbar natt, så han sover nu.
Väck honom, tack.
Okej.
-Pappa! -Vad fan är det? Stick!
Poppy Birkbeck är här med en polis. Hon har handklovar i bältet…
Vem fan är Poppy Birkbeck?
Hjärnskrynklaren på skolan.
Dra undan gardinerna.
Åh, Eli…
-Gillar du henne? -Hon snokar och så, men hon är schyst.
-Säg att jag kommer snart. -Okej.
Han kommer.
Okej…
Jag är här.
Gus, kom.
Städa upp här. Vi har besök.
Städa upp här, är du snäll.
Hej. Jag heter Robert Bell.
Poppy Birkbeck, skolkuratorn.
Eli har berättat om det fina stödet som ni ger dem.
Vi gör vad vi kan.
Ibland kan det viktigaste vara att lära känna det inre barnet.
Så sant, så sant.
Att utbilda sinnet utan att utbilda hjärtat är inte utbildning.
Ja, jag lever efter den devisen. Det var Aristoteles som sa det.
En härlig gammal grek. Han älskade promenader.
-Det här är konstapel Daley. -Trevligt att träffas, konstapeln.
Saken är den, Robert… Får jag säga Robert?
Ja, Pippy. Poppy.
Pojkarna har inte varit i skolan på tre veckor…
Vi håller fortfarande på att vänja oss vid den nya situationen,
nu när pojkarnas mamma är borta.
Det har visst brunnit här.
Det var frityrpannan. Sånt händer.
-Blev nån skadad? -Nej då, vi mår bra.
Vi mår så bra, så.
-Har ni nåt emot att vi kommer in? -Nej…
Nej, inte alls.
-Vi går in. -Uppfattat.
Vi håller på att vårstäda, så det är lite stökigt.
Gus och Eli, det här är konstapel Daley från barnvälfärdsavdelningen.
Hur mår ni?
Vi mår jättebra.
-Det var tråkigt med fingret. -En olyckshändelse med en yxa?
Ja, det stämmer. Det var dumt av mig.
-Stackars Gus måste ha blivit förtvivlad. -Förtvivlan är inte riktigt hans grej.
Slå dig ner, Poppy.
Ni kan väl kila iväg så att vi får bekanta oss med varandra.
Pratas vid lite…
Ja, ursäkta.
Tack.
Ni kan ju fixa lite te och nåt sött.
-Kom, Eli. -Duktiga pojkar.
Då så…
"Te och nåt sött"?
Det måste vara trevligt att ha pojkarna hemma.
Ja, det är en stor ynnest och ett ännu större ansvar.
Du förstår väl att de måste gå i skolan?
Det säger jag till dem. Visst, pojkar?
-Ja. -Ja.
Usch!
Enligt våra uppgifter har pojkarna inte hälsat på sin mamma i fängelset än.
Nej, vi har haft fullt upp.
Det var ingen dålig mapp.
Det blir en del.
Ja.
Pojkarna har varit med om flera trauman genom åren.
Skilsmässan, styvpappans brottslighet och nu att deras mamma tagits ifrån dem.
Här.
Okej.
Tack, Gus. Vi ska prata med dig och Eli strax.
Ni kan packa en övernattningsväska.
Vänta nu, vadå?
Personalen på skolan värdesätter verkligen dina söner, Robert.
Vi tycker alla att de är exceptionellt intelligenta.
Varför ska de packa?
Vi hoppas att du kan övertyga oss om att det inte är nödvändigt.
Hotar ni att ta mina pojkar ifrån mig?
-Vi hotar inte, mr Bell. -Jaså inte?
Jag har levt så pass länge att jag känner igen ett hot.
Robert…
Ni kommer hit med er präktighet och era jävla förhörsmetoder.
Det har brunnit här och er son har skadats allvarligt.
-Vår uppgift är inte att lugna er. -Nej, för det gör ni sannerligen inte.
-Du har nu ensam vårdnad om två pojkar. -Jag är deras pappa!
Ert register är inte direkt fläckfritt.
Jag ska inte förneka att jag ibland kan ha problem med flaskan,
och då kan det ena leda till det andra, som vi alla vet.
Störande av ordning, misshandel ledande till fysisk skada…
Mestadels på den mottagande parten, bör tilläggas.
Nånsin mot pojkarna?
Kanske nån örfil för att få dem att veta hut…
Men inget värre än så?
Jag förstår inte vad det är du anklagar mig för?
Jag anklagar inte. Jag frågar.
-Kan vi prata om Gus måleri? -Ja.
Det gör jag gärna, Poppy. Låt oss prata om konst.
De är väldigt fina.
För en 15-åring är de alldeles enastående.
Men motiven är emellanåt ganska oroväckande.
Han har livlig fantasi. Det har vi i släkten.
Herregud, hur många mappar har ni om oss?
Det här är bara från bilden i skolan.
Som jag kommenterade till Daley har Gus länge återkommit till ett visst motiv.
Det är väl knappast olagligt?
Det här var hans bidrag till science fiction-tävlingen.
Bra, den är jättefin.
Det här är hans familjeporträtt.
Ja, den är jättefin… Jättefin.
Han har alltid tyckt om bilutflykter.
Eli har berättat att Gus har målat en dröm som båda pojkarna har haft.
Han beskriver drömmen tydligt.
VARFÖR BERÄTTADE DU?
Hur bilmotorn låter, hur sätena luktar…
Ja, sån är vår Eli. Han har sinne för detaljer.
Att man drömmer om samma sak är inte omöjligt, men mycket ovanligt.
Så jag undrar om det inte vore bättre
att vi talar om det här som vad det verkligen är,
ett minne och inte en dröm.
En bilolycka skedde två dagar efter att er fru hade lämnat er.
Varför ska ni dra upp den skiten?
Hon sa först, vilket hon sen tog tillbaka, att hon trodde att ni försökt döda barnen.
Skitsnack!
Hon tog tillbaka det.
Hon var arg på mig.
-Så ni försökte inte döda dem? -Självklart inte!
Ni älskar sånt här.
Ni njuter av det här, inte sant?
Nej, Robert.
Jag är här för att få höra dig berätta.
Både du och jag vill pojkarnas bästa.
Och det är att ta dem ifrån mig?
Det har ingen sagt.
Men ni tänker det båda två.
Hur ska det hjälpa, att dela på dem?
De har bara varandra.
Ska ni sätta dem i fosterhem och säga att jag är ett monster?
Jag älskar pojkarna.
De är mina pojkar.
När de var små…
Det var den lyckligaste tiden i mitt liv.
Ni körde ut med dem på landsbygden på natten. De hade pyjamas.
Och på något vis hamnade ni tre på botten av en sjö.
Helvete!
Okej, jag ska berätta precis vad det var som hände.
Jag skulle ta med mig pojkarna till Cedar Creek Falls för att övernatta där.
Deras mamma och jag hade haft det tufft.
Men pojkarna älskade utflykter, att sova under stjärnorna.
Jag får panikångest av stress. Det har jag fått sen jag var liten.
Jag började skaka.
Riktigt illa.
Jag körde in i en kurva med skymd sikt
och insåg inte hur fort jag körde.
Kom hit!
Eli!
Såja, Eli.
Du får inte dö!
Jag trodde att jag skulle förlora Eli.
Hjälp! Snälla, hjälp!
Eli…
Han som bodde i stugan vid dammen ringde efter hjälp.
Snälla! Snälla!
Jag skakade honom.
Jag ropade på Gud och bad om att han skulle komma tillbaka.
Min fina pojke!
Såja, ingen fara.
-Ambulansen är på väg. -Eli?
Herregud, vad du skrämdes.
När ambulansen kom sa de att vi inte var de första som kört av där.
Att det var ett under att ingen skadats allvarligare.
Jag tror att vi hade tur.
Pappa…
Ett ögonblick, pojkar. Vi är upptagna.
Stick härifrån. Vad vill ni?
Låt dem inte ta oss, pappa. Vi vägrar.
Vi struntar i det som har hänt. Gus och jag vill inte bo nån annanstans.
Robert, om du kan lova mig att barnen börjar gå i skolan igen
och att ni hälsar på deras mamma, så kan det gå.
Jag vet att jag har varit en usel pappa.
Men jag ska bättra mig. Jag ska vända blad.
Vänta bara.
Vänta bara, pojkar.
Hej då.
Typiskt…
Jävlar, vad ful du var.
Han tycker nog detsamma om dig.
Vi grep en snubbe som hade förgripit sig på ett sånt här.
Honorna är snyggare, va?
Utseendet spelar nog ingen roll om man gillar djursex.
Vad har man den där till?
Att kapa framtänderna,
så att han inte biter sönder de andra baggarna.
Angående Lyle Orlik…
Hajattacken?
Vissa undrar om han fortfarande kan vara vid liv.
Med en sån skada måste han ha haft väldig tur, i så fall.
Framstod han som nån som har tur?
Inte det minsta, skulle jag säga.
Vad har du den här till?
Att klippa tånaglarna.
Hans son blev visst av med ett finger i en olycka i hemmet.
Det är en farlig värld.
En brud jag känner på Courier-Mail snokade om saken.
Jag ska höra om chefen vill ha nån läcka åtgärdad.
Ja, det är det där med att åtgärda läckor som oroar mig…
-Jag råder dig… -Du ska ha en sak klar för dig, Tim.
Så länge vi betalar dig och inte tvärtom så ska du inte råda mig nånting.
Vi är på samma sida, Ivan. Jag vill bara hålla hajattackerna nere.
Då kan du göra ditt jobb och se till att ungarna slutar ränna runt
och att den där journalisten slutar snoka där hon inte ska vara.
-Det jobbar jag på. -Inte tillräckligt.
Gör bara inget drastiskt.
Journalisten är tillsagd och ungarna tar jag hand om.
Ja, gör det.
Annars måste jag göra det åt dig.
-Klarar du dig? -Ja.
Välkommen tillbaka, Tingeling. Får jag en önskan?
Kära Gus och Eli.
Det här är er vän Slim.
Jag har försökt ringa, men jag har inte fått nåt svar,
så ni har väl annat för er.
Jag ska bara berätta…
Jag ska bara meddela att jag har fått dåliga nyheter.
Och jag vill inte skiljas som ovänner, så om ni har lust att fiska…
Helvete.
Kom, så ska du få mat. Kom hit.
Vi är klara nu, pappa. Vi kommer att missa bussen.
Det är besökstid hos mamma.
Jo, pojkar…
-Jag klarar det inte. -För helvete, pappa, du har ju lovat!
Ja, men hon hatar mig fortfarande
och hon tycker att olyckan var mitt fel, så…
Då förklarar vi bara, som du förklarade för miss Birkbeck.
-Men hon kommer inte att tro mig… -Hämta hans byxor.
Okej.
Vi får inte träffa mamma utan dig, så du ska med.
Ja, förlåt.
Håll i honom, så drar jag på byxorna.
Håll fast honom, Gus!
-Agorafobi! Nej! -Jo!
-Herregud…
Vad fan är det nu, då?
Det är hjärtat. På riktigt.
Ring efter ambulans!
-Det är inget fel på ditt hjärta. -Jo, ring efter ambulans.
Jag menar allvar.
Slå tre nollor. Slå tre nollor.
Akta lite.
Då så, Robert. Andas.
Lyft på huvudet. Vi ska ta in dig för undersökning.
-Har det här hänt förut? -Ofta.
Panikångest.
Vi kollar EKG och tar blodprov. Han är hemma till kvällen.
-Hej, Jim. -Hej, Rob.
Ledsen, Frankie. De kommer inte.
-Vad menar du? -Pappan åkte in på sjukhus.
Pojkarna var här, men får inte hälsa på utan vuxen.
Men för helvete!
Nej, Frankie! Ställ inte till med bråk.
Jag vill träffa mina barn! Jag vill träffa mina barn!
Om du inte uppför dig får du inte ta emot några besök alls.
Jag vill träffa mina barn!
Mamma!
-Mamma! -Mamma!
Mamma!
Stick härifrån innan jag ringer polisen.
Okej då.
Hej, Shelly.
Hej, Gus.
Tack.
Hur är det med er mamma?
Jag vet inte. Pappa skulle ha tagit med oss dit.
Jag gillar henne. Krama henne från mig.
Jag tror inte att man får kramas vid fängelsebesök.
Det går inte så bra med kryckor heller…
Hur går det med behandlingen?
Jag får ingen.
Det är muskeldystrofi.
Den värsta sorten. Det är bara att vänta på att det blir värre.
Om ett tag blir jag för svag för kryckor.
Då blir det rullstol, tills jag är för svag för att andas.
Men mirakel kan ju inträffa.
Som att du pratar igen.
Åt helvete med mirakel.
Säg hur jag kan hjälpa dig.
Hamburgare?
Visst.
ÄNTERHAKE
REP
TILLVERKAD AV PINNAR FRÅN HÄNGMATTA
HALLIDAYHOPPET
Är det Gill?
Jag vill träffa Slim Halliday.
Eli.
Vi är kompisar.
Hälsa att jag verkligen behöver råd.
Får du nåt?
Ett par små rackare.
Går du i skolan?
Ja.
Polisen tvingade oss.
-Bra. Har ni hälsat på mamma? -Hon svarar inte ens på breven.
-Hon kanske skäms. -För vadå? Hon har ju inte gjort nåt.
Kvinnor kan vara lite konstiga.
Plitarna vill nog inte att vi har kontakt.
Så att vi inte berättar om Lyle och Ivan Kroll.
Hon saknar er säkert,
men hon vill nog att ni ska glömma det där och leva era liv.
-Skicka en plommonkaka till jul. -De släpper ändå inte igenom nån post.
Så kan det vara. Det finns andra sätt än det kungliga postverket.
Som vadå?
Vänta lite.
-Har du fått napp? -Det ryckte.
Vilka andra sätt finns det?
Jag känner en kille, George Masoumi.
Han har levererat frukt till Boggo Road de senaste 12 åren.
Fångvakterna känner honom och blundar för falskbottnarna i fruktlådorna.
Vad smugglar han in?
Allt möjligt. Cigaretter, sexiga underkläder…
Vad ska man ha sexiga underkläder till i fängelset?
Ännu en av livets stora gåtor.
Så om jag ville få in ett paket till mamma
skulle jag bara behöva betala George?
Nej, jag hjälpte hans bror ur en knipa, så han står i skuld till mig.
-Vad tänkte du skicka? -Rymningsutrustning.
Hon blir ertappad och får straffet fördubblat.
Du gjorde det.
Jag hade inget att förlora. Jag satt på livstid. Hon är ute om fyra jular.
Fyra år, Slim.
Då är jag 17 år.
Förlåt, men jag saknar henne så.
Jag har inga vuxna nu.
Bara du och Robert.
Jag vet. Men fyra år är ingenting i det stora hela.
Hon får nog straffavdrag för gott uppförande.
Sköt dig i skolan så att hon blir stolt.
Hoppsan!
Napp igen?
Det är mangrovesnappern.
Den jäveln måste väga tio kilo nu. Jag har varit efter den sen jag kom hit.
En smart jävel. Det vore synd att behöva lämna in före den.
Du har nog några år kvar, Slim.
Tyvärr inte.
Småcelligt carcinom, fjärde stadiet.
Hur många stadier finns det?
Fyra.
Hur lång tid har du kvar, då?
Ett par månader.
Ett par månader? Varför har du inte berättat det?
Jag försökte skriva, men jag är inte bra på sånt där.
Säg att du får behandling.
Inte den skiten. Det finns bättre sätt att dö.
Du får inte dö, Slim! Du är den enda pappa vi har nu.
Robert är er pappa.
Och om jag ska vara ärlig har jag nog lärt er allt jag kan.
Du måste få behandling, Slim.
Jag behöver dig.
Snälla!
"Fingret i rörelse skriver, och rör sig därefter vidare.
Varken fromhet eller list
kan locka det att stryka ens en halv rad.
Och inte ens alla dina tårar skölja bort ett enda ord."
Omar Khayyams Rubaiat, den bästa jävla poesi som nånsin skrivits.
Ta tag i spöet!
Det är fiskjäveln.
Ta spöet!
-Veva in! -Är det en haj?
Nej, det är mangrovesnappern. Hala in fanskapet!
In med den!
Släpp efter lite.
Låt den leka lite. Låt den få kämpa.
Bromsa linan!
Låt den inte…
Herregud! Vi har honom!
Nej, du…
Herregud!
Jag har honom, Slim! Jag har honom!
Kom med håven!
Snälla Slim, prata med mig.
Snälla Slim, vakna!
Vakna, Slim. Snälla!
Hjälp!
Snälla, hjälp!
Hjälp!
BASERAD PÅ BOKEN AV TRENT DALTON
Undertexter: Martina Nordkvist