Scrisoare!
Dragă Alex, află că mi-am schimbat adresa! Sunt la Robert, tatăl meu.
Eu și Gus stăm aici cât e mama la închisoare.
Gus s-a reapucat de pictură, parțial pentru a petici pereții,
dar face niște lucrări bizare.
Ieri, m-a pictat cu păr roșcat,
pe strada Barrett, la magazinul cu carne de pui.
Titlul e „Mai bine roșcat decât decedat”.
Acum desenează prima întâlnire dintre mama și tata.
Ea nu ne-a spus de ce a fugit de acasă.
Dar, din cine știe ce motiv, a făcut autostopul spre nord.
E la intrare în Townsville când un psihopat o ia în utilitară,
apoi continuă drumul prin lanul de trestie.
Se lucrează la drum, așa că încetinește.
Să nu scoți un cuvânt!
Futu-i!
Mama o zbughește pe asfalt.
Futu-i!
Încetinește!
Ești în siguranță, scumpo. Te ajut eu. Gata!
Isuse!
Mulțumesc!
Mama l-a privit în ochi pe bărbatul care tocmai o salvase.
Acel bărbat era Robert Bell.
Bună!
Tatăl meu.
BĂIATUL ÎNGHITE UNIVERSUL
BĂIATUL FĂRĂ TATĂ
EVADĂRI CELEBRE DIN ÎNCHISORILE AUSTRALIENE
Mă-sa!
Bună!
Așa!
Futu-i! Aoleu!
Ajutor!
- Tată! Ce… - Futu-i!
De ce ai făcut asta?
- Îți luaseră foc pantalonii. - Îi dădusem jos!
E totul în regulă, Robert?
Da, spectacolul s-a încheiat.
- Bine. - Mulțumesc!
- Hai! - Unde îmi sunt ochelarii?
Eli, unde îmi sunt ochelarii?
Pute a terebentină aici.
Ce s-a întâmplat?
- Am vrut să beau ceva. - Mai bine mergi la bar.
Mai bine nu-mi cheltuiți pensia alimentară pe vopsele și alte prostii.
- Mai bine ar fi să ne duci la mama. - Se numește agorafobie.
Agorafobie, adică frica de spații publice aglomerate.
Așa e definită în dicționar.
- Vă poate duce altcineva. - Cine?
Nu știu. Amicul vostru, Slim.
Slim nu se apropie de locul ăla. L-am întrebat.
Ignorați-l! Poate e Protecția Copilului.
Trebuie să mergeți la școală, ca să nu ajungeți în plasament.
Nu te uita așa la mine, Eli Bell!
Nu e vina mea că tatăl tău vitreg e hrană de rechini.
Îmi pare rău.
Fiți atenți! Îmi iau ajutorul de șomaj după-amiază.
Vă dau bani să luați pui și cartofi prăjiți pentru cină.
Cină în familie. Bine?
Pui, cartofi prăjiți. Mâine o să mă simt mai bine.
Îmi pare rău.
DEPARTAMENTUL DE SĂNĂTATE PUBLICĂ QUEENSLAND
STIMATE DOMN HALLIDAY,
SUNTEȚI CONVOCAȚI DE URGENȚĂ LA SPITALUL ROYAL BRISBANE,
PENTRU BIOPSIA UNUI NODUL.
Clopoțico!
Ți-a tăiat fratele tău degetul cu toporul?
Din greșeală.
Vrei răzbunare?
Trebuie să te aperi, altfel cine știe ce pățești?
Poate îți taie puța.
- Te alături găștii noastre? - Parcă era gașca lui Darren.
Darren lucrează acum pentru afacerea mamei lui.
- Ce? O ajută la restaurant? - La cealaltă afacere.
Nu știu nimic despre asta.
Te-aș crede. Dacă maică-ta n-ar face 4 ani pentru trafic.
Cum îi merge la Boggo Road? Sau încă nu ai fost?
Cică toate-s lesbiene sau și-o trag cu gardienii.
Dacă mergi în vizită, trebuie să te aranjezi puțin.
Să te speli ca lumea pe cap.
- L-am prins! Ajutați-mă! - Nu!
- Prinde-i brațele! - Calmează-te!
Pe bune? Du-te-n puii mei, Bobby!
- Încetați! - Îți place senzația?
Freacă-l ca lumea! Hrănește rădăcinile! Așa!
- Frumos! - Lăsați-mă!
Cum e, Eli?
Ai adus caseta video?
Eli!
Ce ai pățit?
E sos de roșii. M-au prins Bobby Linyette și amicii lui.
- Vrei să-i caftesc? - Nu. Trebuie să învăț să mă apăr.
Mai bine roșcat decât decedat, nu?
O să fie mai bună.
- Ce anume? - Viața asta.
Așa de bună, încât o să uiți că am dus-o rău.
În fine.
Prin ce magie?
Pur și simplu. Am mai trecut prin asta.
Ce tot îndrugi acolo, Gus?
Retrăim aceeași viață la nesfârșit.
După ce mori, o iei de la capăt, cu mici deosebiri.
- Slim are altă teorie. - Nu e o teorie.
Noi doi am murit atunci, mai știi? Și ne-am întors.
De fiecare dată, ilustrez greșelile făcute,
ca să le pot remedia.
Îmi vin în minte doar frânturi,
dar pur și simplu așa ni se arată viitorul.
- Îți amintești vocea din telefonul roșu? - Da.
Ți se părea cunoscută, nu?
Cred că eu eram.
Vorbeam cu tine din viitor.
Ascultă!
Gus, mă bucur că putem vorbi.
Dar, te rog, nu o lua razna!
Viața e destul de grea deja.
Ajutor!
Gardian!
Frankie! Nu mai face tărăboi! Ce mai vrei?
Încă aștept să iau legătura cu fiii mei.
- Avem telefon. Ai numărul? - Da, al fostului, dar nu răspunde.
- Scrie-le! - Da, am încercat. În zadar.
Mai scrie-le o dată!
Știu ce se petrece.
Spune-mi! Ce se petrece?
Muistul de Tim Cotton nu vrea să vorbesc cu familia mea.
- Nu știu la ce te referi. - Întreabă-l pe el!
Eu doar vreau să vorbesc cu familia mea, ca toată lumea.
Poți să-i spui asta? Te rog.
Frankie, scumpo, noi doar ne asigurăm că vă hrănim.
Mesajele pentru șefi se pun în cutia cu reclamații.
Vrei să guști?
Nu.
Nu, mulțumesc!
Vreau să cuget.
La țanc!
Aici ai timp berechet.
SLIM HALLIDAY EVADĂRILE SALE SUNT REALE
HOUDINI DIN BOGGO ROAD ZECE TENTATIVE DE EVADARE
DOUĂ AU AVUT SUCCES
SALTUL HALLIDAY - CUM?
Futu-i!
Poftim! Uită-te! Aruncați o privire!
Trebuie să mergeți la școală cât de repede.
URGENT ABSENȚE ȘCOLARE
Mergem după ce ne duci la mama.
Bine, cum vreți. O să vă ducă de aici în plasament,
și, când creșteți, vă faceți criminali ca dragul vostru Slim Halliday.
O să creadă că am uitat-o!
Nu fac pe căpcăunul ca să mă amuz.
Încerc să vă protejez.
Ignorați-l!
E Lyle Orlik.
Un traficant de duzină din Darra, dat dispărut.
Știm deja că importul de heroină e monopolizat de găștile vietnameze.
Amputarea e răzbunarea lor, mesajul lor.
Deci dl Orlik nu a fost atacat de rechini?
„Amputare neregulată, de la genunchi, cauză necunoscută.”
Am aflat cine e Frankie?
Frankie Bell, soția de facto a lui Lyle Orlik,
a fost arestată recent pentru trafic și posesie.
Are doi fii, de 13 și de 15 ani, înmatriculați la Greenview.
Mezinul, Eli, a apărut ieri aici.
A zis că niște oameni răi i-au rănit mâna.
- Ce oameni răi? - Habar n-am.
A fugit când a ajuns poliția.
Tytus venise la o ședință,
iar Raymond Leary voia să spargă ușa cu capul.
În fișa medicală, rana de la mână e trecută ca accident domestic.
- Cică fratele lui l-a lovit cu toporul. - Cel de 15 ani?
La vârsta aia, fratele meu m-a pocnit cu grebla.
Jucam scene din Cidul.
Școala nu mi-a dat adresa lor, poate nici nu o știe.
- Poate ne ajută Tim Cotton, amicul tău. - Nu e amicul meu.
Nu, dar te place, iar ăsta e un avantaj excelent.
Hai, fără bosumflări! Folosește-ți talentele!
Află povestea și ia mizeria asta de pe biroul meu!
Salut… Tim!
Caitlyn? Bună!
- Vrei să te angajezi aici? - Nu cred că am calificarea necesară.
Fii serioasă, e un șarpe! Cât de greu poate fi?
Ce bei?
- Apă, atât. - E obligatoriu să comanzi un cocteil.
E invitata mea, Bonnie.
Pleacă! Te iubesc.
- Spune! - Traficanții asiatici.
Analizam crimele din răzbunare din ultimii cinci ani.
Curierii uciși, cazurile nerezolvate.
Așa-i cu crimele interstatale.
- Polițaii din South Wales sunt varză. - Nu ca cei din Queensland?
Sper că nu ne critici etica fără de cusur.
Așadar, Lyle Orlik?
Bărbatul atacat de rechin? Ce-i cu el?
Fiul lui, Eli Bell, a venit la redacție, cu un deget lipsă.
Cică are o poveste de spus.
Serios?
- Încă nu am vorbit cu el. - Nu o face!
Ancheta noastră încă e în curs.
Pot să-ți spun, neoficial, că Dustin Vang e pe radarul nostru.
Liderul găștii BTK din Sydney?
Deci Lyle e victima războiului narcoticelor.
Tot ce ți-am spus acum e sub pecetea tăcerii, ai înțeles?
- Ce? Până când? - Până când avem probe solide.
Să nu-ți bagi nasul! E imperios.
- Cât o să dureze? - Luni de zile. Sau ani.
- Adio reportaj! - Îmi pare rău, Caitie.
Dar tu vei afla prima când o să punem pe cineva sub acuzare.
Așa că ne-ar ajuta să-ți pui pofta în cui, dacă știi ce vreau să zic.
Da. Mi se cere des asta. De-aia urăsc cuiele.
Bună!
Aștepți musafiri?
- Bună! - Imediat!
- Bună ziua, dră Birkbeck! - Bună! E acasă tatăl tău?
Lucrează schimbul trei.
- Așa că doarme acum. - Trezește-l, te rog!
Bine.
- Tată! - Ce e? Marș!
Poppy Birkbeck și o polițistă sunt la ușă. Are cătușe la curea și…
- Cine naiba e Poppy Birkbeck? - E „psihologioaica” școlii.
Trage draperiile!
Eli!
- Spune-mi! O placi? - E de treabă.
Cam băgăcioasă. Enervantă. Dar e de treabă.
Spune-i că ies într-o clipă, bine?
- Bine. - Așa!
Acum vine.
Bine.
Sunt aici!
Gus! Hai aici!
Vino! Fă ordine aici, bine? Avem oaspeți.
Adună mizeriile astea, bine? Mersi!
Bine.
- Bună! Eu sunt Robert Bell. - Poppy Birkbeck, consiliera școlii.
Eli mi-a spus că le-ați oferit niște ședințe de consiliere minunate.
Facem ce putem.
Descoperirea copilului interior e un lucru foarte important.
Așa e.
Educarea minții fără educarea inimii nu se poate numi educație.
Absolut! E mottoul vieții mele. Aristotel l-a spus.
Un grec minunat! Îi plăceau plimbările.
Ea e ofițer Daley.
Da, îmi pare bine, ofițer Daley.
Uite cum e, Robert… Putem să ne tutuim?
Da, Pippy. Poppy.
Copiii au lipsit trei săptămâni.
- Ne temem… - Da, încă ne adaptăm la noua situație.
- Știți că mama lor a fost reținută. - Am auzit de incendiu.
S-a aprins tigaia. Se mai întâmplă.
- Ați pățit ceva? - Suntem teferi.
Suntem…. bine cu toții.
- Putem intra o clipă? - Sigur.
Bineînțeles.
- Intru în reședință. - Recepționat. Aștept.
Facem curățenia de primăvară, de-aia e puțin haos.
Gus, Eli, ea e ofițer Daley. E de la Protecția Copilului.
Ce faceți?
Da… Bine. Da.
- Îmi pare rău pentru degetul tău. - Accident cu toporul?
Da. O prostie din partea mea. Nu ar fi trebuit să o fac.
Gussie sigur a fost devastat.
Gus nu e genul care să se devasteze. Ce-ar fi să iei loc, Poppy?
Băieți, găsiți-vă ceva de lucru până ne împrietenim noi, bine?
Povestim și…
Așa! Scuze! Mulțumesc!
Aduceți ceai și biscuiți, bine?
- Bine. Hai, Eli! - Așa! Bravo, copii!
Bine, păi…
„Ceai și biscuiți”?
Bănuiesc că te bucuri să îi ai acasă.
E un mare dar, dar e o responsabilitate și mai mare.
Înțelegi că nu pot să lipsească de la școală?
Asta le tot spun și eu. Nu-i așa?
- Ba da! - Ba da!
Să-mi bag…
Dosarele noastre arată că nu au fost în vizită la mama lor.
Așa e, am avut o perioadă tare plină.
Aveți un dosar stufos.
Se adună.
Da.
E de prisos să spun că băieții au trecut prin multe traume.
Destrămarea căsniciei tale, activitățile ilegale ale tatălui vitreg,
îndepărtarea recentă de mama lor.
Poftim!
Bine.
Mersi, Gus! O să vorbim cu tine și cu Eli imediat.
Ar fi bine să vă faceți un mic bagaj.
Stai! Ce?
Personalul școlii îi prețuiește enorm pe fiii tăi.
Suntem de părere că au niște minți excepționale. Serios!
Atunci de ce își fac bagajele?
Am venit aici cu speranța că o să ne convingi să nu luăm măsuri.
Mă ameninți că îmi iei băieții?
- Nimeni nu face amenințări. - Nu?
Am trăit destul cât să sesizez când sunt amenințat.
Robert!
Intri în casa mea cu ifose de samariteană și cu întrebări de interogatoriu.
A avut loc un incendiu în casă, iar unul dintre copii e rănit.
- Scopul nostru nu e să vă cocoloșim. - Bine de știut, căci nu vă iese deloc.
- Ideea e că ești tutorele deplin al lor. - Doar sunt tatăl lor!
Cazierul tău nu e tocmai curat ca lacrima.
Nu o să neg faptul că uneori am probleme cu băutura.
Și lucrurile mai scapă de sub control, precum bine știm.
Tulburarea liniștii, agresiuni, vătămare corporală.
Majoritatea încasate de mine, aș adăuga.
Și cu băieții?
Poate îi mai urechez când vreunul întrece măsura.
Nimic extrem?
Nu știu ce încercați… Ce acuzații îmi aduceți?
Nu acuz, doar întreb.
- Putem discuta despre arta lui Gus? - Da. Eu…
Hai! Chiar mi-ar plăcea. Hai să vorbim despre artă!
Picturile astea sunt foarte reușite.
Pentru un copil de 15 ani, sunt excepționale.
Dar subiectele alese sunt puțin deranjante uneori.
Are o imaginație vie. E trăsătură de familie.
Isuse! Doamne! Câte dosare aveți despre noi?
Acesta e cu arta lui Gus de la școală.
Îi ziceam și lui Daley că, o vreme, Gus a rămas fixat pe o anumită imagine.
Dar nu e ilegal, nu?
Cu asta s-a înscris în concursul de science-fiction.
Arată bine, da.
Și acesta e tabloul de familie.
Da, e superb. Îi plac excursiile cu mașina dintotdeauna.
Eli mi-a spus că Gus picta un vis pe care amândoi l-au avut.
Poate descrie visul în detaliu,
sunetul mașinii care demarează, mirosul tapițeriei.
Da, așa e Eli. Un mare fan al detaliilor.
Deși visele comune nu sunt ceva nemaiauzit,
sunt neobișnuite.
Mă întreb dacă ar fi mai util pentru noi să spunem lucrurilor pe nume.
Nu e un vis, e o amintire.
Ați avut un accident rutier la două zile după despărțire.
Hai, pe bune? De ce scormoniți în trecut?
Deși a retras declarația, ea a spus că credea ați vrut să omorâți copiii.
Minciuni!
A retras-o.
Era supărată pe mine.
- Deci nu ați vrut să-i omorâți? - Nu!
Ce vă mai place!
Vă place, așa-i? Clar vă place.
Nu, Robert.
Vin cu bună-credință, pentru a auzi versiunea ta.
Știu că amândoi le vrem binele.
Și asta înseamnă că trebuie să-i luați de aici?
Nu am spus asta.
Dar la asta vă gândiți amândouă? Cu ce ajută asta?
Îi separați, când se au doar unul pe celălalt.
Îi puneți în plasament. Le spuneți că sunt un monstru.
Îi iubesc.
Sunt băieții mei.
Perioada aia în care au fost mici…
a fost cea mai fericită din viața mea.
Dar i-ai dus cu mașina la țară, noaptea, în pijamale,
și toți trei ați ajuns cumva pe fundul unui lac.
Mama mă-sii!
Bine. O să vă spun cum a fost.
Îi duceam pe copii la Cedar Creek Falls, cu cortul.
Eu și mama lor treceam printr-o perioadă grea.
Dar băieților le plăcea cu cortul. Sub cerul liber.
Când sunt stresat, am atacuri de panică. Le am de când eram mic.
Încep să tremur.
Rău de tot.
Urma o curbă fără vizibilitate. Nu vedeam unde merg.
Nu mi-am dat seama că aveam viteză.
Hai aici!
Eli!
Eli! Hai!
Isuse! Nu muri!
Am crezut că o să-l pierd pe Eli.
Ajutor! Vă rog, ajutați-mă! Eli!
Bărbatul care locuia lângă baraj a chemat ajutoare.
Te rog!
Îl scuturam.
Mă rugam la Domnul să nu mi-l ia.
Băiatul meu frumos.
O să fie bine. Hai!
- Vine ambulanța. - Eli!
Isuse, ce m-ai speriat!
Când a ajuns ambulanța,
ne-au spus că nu suntem primii care cad acolo.
Și că e o minune că nimeni nu a pățit nimic.
Cred că am avut noroc.
- Tată! - Mai lăsați-ne o clipă!
Suntem ocupați. Hai, valea! Ce vrei?
Nu le lăsa să ne ia! Nu plecăm!
Nu ne pasă ce s-a întâmplat! Eu și Gus nu vrem să locuim altundeva.
Robert, dacă mă asiguri că băieții o să revină la școală…
dacă o să-i duci la mama lor, atunci e posibil.
Știu că am fost un tată de doi bani.
Promit că fac ce îmi ceri. O să o iau de la capăt.
O să vedeți, băieți.
La revedere!
Pe bune?
Doamne, ce urâțenie!
Crede același lucru despre tine.
Am arestat un tip care a comis acte de zoofilie cu ele.
Femelele arată mai bine, nu?
Nu cred că zoofilii țin cont de aspect.
Ce faci cu aia?
Îi tai dinții de luptă.
Ca să nu muște din alți masculi.
Legat de Lyle Orlik…
Victima rechinului?
Unii se întreabă dacă ar mai putea fi în viață.
Cu o asemenea rană, ar trebui să fie foarte norocos.
Ți s-a părut că e norocos?
Ba chiar ghinionist, după părerea mea.
Asta pentru ce e?
Îi tai unghiile.
Fiul lui și-a pierdut un deget într-un accident domestic.
E o lume periculoasă.
O gagică de la Courier-Mail e curioasă de povestea asta.
O să vorbesc cu șeful. Poate vrea să punem călușuri la guri.
De călușuri îmi fac eu griji.
- Te sfătuiesc cu tărie… - Hai să o lămurim!
Dacă ne-ai plăti tu pe noi și nu invers, ai putea să dai sfaturi cu tărie.
Sunt de partea ta, Ivan. Încerc să reduc atacurile de rechini.
În cazul ăsta, fă-ți datoria! Ține-i pe copii sub control!
Și nu o mai lăsa pe reporteră să-și bage nasul unde nu trebuie!
- De asta mă ocup. - Nu suficient.
Nu face ceva drastic, bine?
Reportera stă în banca ei, și pe copii îi strunesc eu.
Așa să faci.
Dacă nu vrei să mă ocup eu.
- Te descurci? - Da.
Bun-venit, Clopoțico! Pot să-mi pun o dorință?
Dragă Gus, dragă Eli, vă scrie amicul vostru Slim.
Am încercat să vă sun, dar nu ați răspuns, deci bănuiesc că sunteți ocupați.
Voiam să vă spun…
Ei bine, am niște vești proaste.
Nu vreau un rămas-bun nefericit, așa că vă invit la pescuit…
Futu-i!
Hai să mănânci! Haide!
Tată, suntem gata! O să pierdem autobuzul.
Acum e ora de vizită la mama.
Bine. Ascultați, băieți!
Nu pot să fac asta. Îmi pare rău.
Puii mei! Ai promis! Cum adică nu poți?
Nu știu ce să zic. Încă mă urăște.
Și îmi poartă pică pentru accidentul ăla…
Dar e în regulă. Îi explici și ei ca drei Birkbeck.
Nu e de-ajuns. Nu o să mă creadă.
- Nu. - Adu-i pantalonii!
- Bine. - Tată!
Nu ne lasă să intrăm fără tine, deci vii.
Ascultă! Îmi pare rău.
- Prinde-l! - Nu. Ce?
- Prinde-l și îmbracă-l! - Nu!
- Ține-l! - Agorafobie!
- Nu! - Ba da.
- Așa! - Doamne!
Doamne!
Ce naiba te apucă iar?
Vă rog. Inima. Serios.
- Nu. Gata! - Cheamă salvarea!
- Inima ta nu are nicio problemă. - Ba da. Cheamă salvarea!
Nu glumesc.
Formează trei de zero!
Bine. La o parte! Ne ocupăm noi.
Gata, Robert! Respiră!
Capul sus! O să te faci bine. Te ducem la un consult.
- S-a mai întâmplat? - Foarte des.
Atac de panică.
Facem EKG și analize de sânge. Îl externăm diseară.
- Salut, Jim! - Salut, Rob!
- Bună! - Îmi pare rău, dar nu o să mai vină.
- Adică? - Tatăl lor a avut o urgență medicală.
Au ajuns la recepție, dar nu pot intra fără un adult.
Las-o naibii!
- Frankie, gata! Nu face circ! - Vreau să-mi văd copiii.
- Frankie! O să-ți ia dreptul la vizite.
- Nu o să vezi pe nimeni de Crăciun! - Vreau să-mi văd copiii!
Vreau să-mi văd copiii!
- Mamă! - Mamă!
- Auziți! Valea sau chem poliția!
Hai!
- Salut, Shelly! - Salut, Gus!
Mersi!
Ce mai face mama ta?
Încă nu știu. Trebuia să ne ducă tata la ea.
O plac. Îmbrățișeaz-o din partea mea!
Nu cred că e voie să îmbrățișezi deținuții.
Plus că mi-ar sta cârjele în cale…
Cum merge tratamentul?
Nu există. Distrofie musculară.
Cea mai nasoală. Stai și aștepți să se înrăutățească.
După o vreme, nici cârje nu o să pot folosi.
Apoi rămân în scaun cu rotile până când nu mai pot respira.
Dar încă mai au loc miracole.
Ți-a revenit vocea.
Mă piș pe miracole!
Zi-mi cum să te ajut!
Vrei un burger?
Nu mă interesează.
CÂRLIG ANCORĂ
SFOARĂ
CÂRLIG FĂCUT DIN DOUĂ BEȚE DE LEMN
SALTUL HALLIDAY
Alo, cu Gill vorbesc?
Vreau să-l văd pe Slim Halliday.
Eli.
Suntem prieteni.
Spune-i că am nevoie de un sfat!
Ai prins ceva?
Câțiva mici.
Înapoi la școală?
Da.
Ne-a obligat poliția.
- Așa! Ai fost la mama ta? - Nu ne răspunde la scrisori.
- Poate îi e rușine. - De ce? Nu a greșit cu nimic.
Da, dar femeile sunt ciudate uneori.
Nu vor gardienii să vorbim cu ea, în caz că ciripim despre Lyle și Ivan.
Sunt sigur că îi e dor de tine…
dar sigur vrea să uitați tevatura și să vă vedeți de viață.
- Trimite-i budincă de prune de Crăciun! - Nu o să o primească.
- Nici scrisorile nu ajung la ea. - E posibil.
- Sunt și alte căi, în afară de poștă. - Cum ar fi?
Stai puțin!
- A prins momeala? - A gustat-o.
Păi… ce alte căi?
Cunosc eu un tip. George Masoumi.
Livrează fructe la Boggo Road de 12 ani. Gardienii îl cunosc.
De-aia nu verifică sub fundul lăzilor.
- Ce furișa înăuntru? - Orice. Țigări, lenjerie sexy.
Ce rost are lenjeria sexy în închisoare?
Un alt mister etern al vieții.
Dacă vreau să-i trimit un pachet secret mamei,
pot să-l plătesc pe George.
Nu. L-am ajutat pe fratele lui. A avut o sentință lungă, deci mi-e dator.
- Ce îi trimiți? - Unelte cu care să evadeze.
- Nu! Dacă o prind, îi dublează sentința. - Tu ai scăpat.
Nu sacrificam nimic. Eram închis pe viață.
- Ea iese în patru ani. - Patru ani, Slim!
O să am 17 ani.
Scuze! Pur și simplu mi-e dor de ea.
Nu mai am adulți în preajmă.
Numai pe tine și pe Robert.
Dar patru ani sunt o nimica toată în marea țesătură a vieții.
E cuminte, o să o elibereze mai repede.
Pune-te pe învățat și fă-o mândră de tine!
Stai!
A mușcat încă unul?
Da, al meu mangrove jack. Are vreo zece kilograme acum.
Îl filez de când am venit aici.
Al naibii de isteț. Ar fi păcat să mor înaintea lui.
Mai ai câțiva ani buni de trăit.
Nu mai am.
Carcinom cu celule mici. Stadiul IV.
Câte stadii sunt?
Patru.
Și cât mai ai de trăit?
Câteva luni.
Câteva luni? Nu, Slim! De ce nu mi-ai spus?
Voiam să-ți scriu o scrisoare, dar nu mă prea pricep la scris.
Zi-mi, te rog, că te tratezi!
Nu mă otrăvesc. Pot muri mai frumos.
Dar nu vreau să mori!
- Alt tată nu mai am. - Robert e tatăl tău.
Și, sincer să fiu, cred că te-am învățat cam tot ce se putea.
Trebuie să te tratezi, Slim.
Am nevoie de tine în viață.
Te rog.
„Condeiul alunecă pe foaie și în urmă nu privește.
Nici evlavia, nici mila ta…
nu-l pot momi să-și șteargă rândurile.
Nici lacrimile nu fac cuvintele să dispară.”
Rubaiyat of Omar Khayyam, cel mai bun poem scris vreodată.
Prinde undița! E peștele naibii!
Prinde-o!
- Da. Scoate-l! - E un rechin nenorocit!
E un mangrove jack! Ăla de care ți-am zis! Scoate-l!
Hai, prinde-l! Hai! Așa! Mai dă-i ață!
Lasă-l să se joace puțin! Să se lupte pentru mâncare!
Oprește-te puțin! Fir-ar să fie!
Lasă-l să… Nu-l scăpa, ci…
Doamne! L-am prins! Acum vine!
S-o crezi tu! Treci încoace!
Doamne!
Slim, l-am prins!
Slim, adu plasa!
Slim, te rog! Vorbește cu mine!
Te rog, trezește-te!
Trezește-te, Slim! Te rog.
Ajutor!
Ajutor! Vă rog!
Ajutor!
BAZAT PE CARTEA LUI TRENT DALTON
Subtitrarea: Cătălina Vod