Carta.
Benvolgut Alex:
Tinc una nova adreça temporal, la de la casa del meu pare.
El Gus i jo som aquí perquè la mama és a la presó.
El Gus ha tornat a pintar quadres, en part per tapar els forats a la paret,
però són força estranys.
Ahir en va fer un on soc pèl-roig
i surto del local de pollastre fregit de Barrett Street.
El va titular Millor roig que mort.
Ara està pintant com es van conèixer els pares.
Ella mai ens ha explicat què la va fer fugir així de casa.
La qüestió és que va fer autoestop cap al nord.
A prop de Townsville, va pujar a la camioneta d'un grillat
que va portar-la pels camps de canya.
Hi havia obres i va haver de reduir la velocitat.
No diguis ni una paraula.
Merda!
Llavors la mama va saltar a l'asfalt.
Hòstia!
Ei, frena!
No passa res, guapa. Tranquil·la.
Déu-n'hi-do.
Gràcies.
La mama va mirar als ulls blaus l'home que l'acabava de salvar.
Aquell paio era el Robert Bell…
Hola.
…el meu pare.
EPISODI 4: NOI PERD PARE
LES FUGIDES MÉS FAMOSES DE LES PRESONS AUSTRALIANES
Merda.
Hola.
Sí.
Hòstia.
Hòstia!
Auxili!
- Papa, quina… - Merda!
Per què ho has fet, això?
- Tenies els pantalons en flames! - Me'ls havia tret!
Va tot bé, Robert?
S'ha acabat l'espectacle.
- Molt bé. - Gràcies.
- Anem. - I les meves ulleres?
Eli, on són les meves ulleres?
Fa pudor d'aiguarràs.
Què ha passat?
Volia fer un glop.
Potser que vagis al bar.
Potser que no us gasteu la pensió en pintura i bajanades.
- Potser que ens portis a veure la mama. - Se'n diu agorafòbia.
Agorafòbia. "Por morbosa dels espais molt freqüentats",
segons el diccionari.
- Que us hi porti algú altre. - Qui?
No sé, el vostre amic Slim Halliday.
No s'hi vol apropar. Ja li ho hem demanat.
No l'agafis. Deu ser Protecció de menors.
Corrent cap a l'escola abans que no us posin en adopció.
I no em miris així, Eli Bell!
No és culpa meva que un tauró es cruspís el teu padrastre.
Hòstia, em sap greu.
Aquesta tarda aniré a cobrar l'atur
i podem anar a sopar pollastre fregit amb patates, d'acord?
Un sopar en família. Sí?
Pollastre, patates. Demà em trobaré millor.
Ho sento, nano.
DEPARTAMENT DE SALUT DE QUEENSLAND
BENVOLGUT SR. HALLIDAY:
L'INSTEM A PRESENTAR-SE
A L'HOSPITAL ROYAL BRISBANE PER FER-SE UNA BIÒPSIA LIMFÀTICA.
Campaneta!
El teu germà et va tallar el dit amb una destral?
Va ser un accident.
Vols que ens en vengem?
Has de plantar cara. Si no, no saps mai com acabarà.
Un altre cop pot ser la tita.
- Hem format una banda. Hi vols entrar? - No sou amb el Darren?
Ha deixat l'escola per ajudar la mare.
Què? Ajuda la Bich al restaurant?
L'altre negoci, cascavell.
No en sé res, d'això.
Segur.
La teva mare és a la presó per tràfic. Com li va a Boggo Road?
O no hi has anat?
Diuen que o són lesbis o es fan els guardes.
Abans d'anar-hi, hauràs d'arreglar-te una mica.
No t'oblidis del xampú.
- El tinc. Ajudeu-me. - No!
- Obre-li els braços. - Tranquil.
Hòstia, deixa'm, Bobby!
- Hòstia, tios! - T'agrada?
Passa-li-ho bé per tot arreu, també per les arrels.
- Així. - Deixeu-me!
T'agrada, Eli?
Has portat la pel·li?
Ei, Eli!
Què ha passat?
Només és tomàquet. Han estat el Bobby Linyette i aquells.
- Vols que els escanyi? - No.
He de lluitar les meves batalles.
Millor roig que mort, oi?
Millorarà.
El què?
Aquesta vida.
Tant que oblidaràs com era, de dolenta.
Segur.
Com passarà, això?
Passarà.
Ja hi he estat, jo.
- Quina bajanada estàs dient, Gus? - Vivim la mateixa vida moltes vegades.
Quan et mors, tornes i ho repeteixes tot, però diferent.
- L'Slim tenia una altra teoria. - No és una teoria.
Tu i jo ens vam morir, te'n recordes? I vam tornar.
Cada vegada miro d'analitzar les errades que hem comès
per aprendre a corregir-les.
Em ve tot en forma de flaixos desordenats,
però així és com el futur ens parla.
- Te'n recordes de la veu del telèfon? - Sí.
No et va semblar reconèixer-la?
Crec que era jo.
Parlant amb tu des del futur.
Mira…
Gus, estic content que podem parlar, però…
si us plau, no em vinguis amb paranoies.
Viure la vida ja costa prou.
Auxili!
Ei! Ei, guarda!
Frankie, deixa de donar cops. Què passa, ara?
Encara no he pogut parlar amb els meus fills.
- Tenim telèfon. Saps el número? - Sí, el del meu ex, però no l'agafa.
- Escriu-los. - Ho he fet. No responen.
Doncs torna-hi, no sé.
- Ja sé què és el que passa. - Digues. Què és el que passa?
El Tim Cotton no vol que parli amb la meva família.
- No sé de què parles. - Demana-li-ho a Cotton.
Només vull parlar amb la meva família, com tothom.
Pots dir-li això? Si us plau.
Frankie, bonica, només estem repartint el dinar.
Els missatges als de dalt, a la bústia de queixes.
En vols?
No.
No, gràcies.
Em cal temps per pensar.
És clar.
És el lloc ideal per això.
LES HISTÒRIES DE LES SEVES FUGIDES SÓN CERTES
EL "HOUDINI DE BOGGO ROAD" VA FER DEU INTENTS FUGIDA
I DOS VAN SORTIR-LI BÉ.
"L'ALT DE HALLIDAY": COM?
Merda.
Mireu això. Llegiu, nois.
Heu de tornar a l'escola immediatament.
URGENT RE: FALTA D'ASSISTÈNCIA
Quan ens portis a veure la mama.
Molt bé. Us faran fora d'aquí, us portaran a una casa d'acolliment
i de grans podreu ser delinqüents com el vostre amic Slim Halliday.
- Creurà que ens hem oblidat d'ella! - No estic sent un malparit per res.
Miro de cuidar de vosaltres.
No l'agafeu.
Aquest és el Lyle Orlik.
Un camell de segona de Darra que en teoria va fugir.
La importació d'heroïna la dominen bandes vietnamites.
Tallar membres com a revenja és una mena de segell seu.
Vols dir que a l'Orlik no el va atacar un tauró?
"Amputació irregular pel genoll. Causa desconeguda."
I sabem qui és aquest Frankie?
La Frankie Bell, parella de fet del Lyle Orlik.
va ser processada per tràfic i possessió.
Té dos fills de tretze i quinze anys que van a l'escola Greenview.
El petit, l'Eli, va venir l'altre dia amb una mà embenada.
Diu que li ho va fer gent dolenta.
- Gent dolenta com qui? - Ni idea.
Va sortir corrents en arribar la policia.
El Tytus era amb la junta
i el Raymond Leary volia entrar a l'edifici a cops de cap.
L'hospital té registrada la lesió de l'Eli com a accident domèstic.
Diu que ho va fer el germà amb una destral.
El de quinze anys?
El meu germà em va estampar un rascle als quinze.
Estàvem imitant El Cid.
L'escola no em diu on són i dubto que ho sàpiguen.
Parla amb el teu amic Tim Cotton. Potser ens ho dirà.
- No és amic meu. - Però li agrades, que és quasi el mateix.
No facis morros. Fes servir els teus talents.
Aconsegueix el reportatge i treu-me tot això del davant.
Hola… Tim.
Caitlyn? Hola.
- Vens a buscar feina? - No crec que tingui el que cal.
És només una serp. No pot ser tan difícil.
Què vols prendre?
Aigua.
- A la barra s'han de demanar còctels. - És amb mi, Bonnie.
Ves-te'n. T'estimo.
- Llavors? - Guerres de bandes asiàtiques.
He estat revisant els assassinats per revenja dels últims cinc anys.
Quasi tots de camells i sense resoldre.
Costa resoldre els crims interestatals.
Els polis de Nova Gal·les del Sud, tots corruptes.
I els de Queensland no?
Espero que no dubtis dels nostres estàndards morals.
Què en dius, del Lyle Orlik?
El paio del tauró? Què té?
El seu fillastre, l'Eli Bell, va venir al diari
sense un dit.
Volia explicar una història.
Ho va fer?
- Encara no hi he parlat. - No ho facis.
Encara ho estem investigant.
Et puc dir off the record que estem vigilant el Dustin Vang.
El cap de la banda de Sydney BTK?
Llavors la mort del Lyle va ser per drogues.
El que t'he dit no ho pots dir de cap manera, entesos?
Què? Fins quan?
Fins que ho podem provar a judici.
No t'hi fiquis, en això. De debò.
- I quant de temps portarà? - Mesos.
- Anys. - Adeu, reportatge.
Em sap greu.
Et prometo que seràs la primera a saber-ho abans de l'empresonament.
Fins llavors, ens ajudaria
que deixis que la defensa s'ocupi de la pilota, si m'entens.
És clar que t'entenc, m'ho demanen molt. Per això odio el criquet.
Hola?
Esperes algú?
- Hola? - Un moment!
- Hola, senyora Birkbeck. - Hola, Eli. Hi és, el teu pare?
Treballa de nit, ara.
Per això està dormint.
El pots despertar?
Molt bé.
- Papa. - Què? Deixa'm.
És la Poppy Birkbeck amb una policia que porta manilles i…
Qui coi és la Poppy Birkbeck?
La "curabojos" de l'escola.
Pots descórrer la cortina?
Ai, Eli.
- Digues-me, et cau bé? - Normal.
És força tafanera i pesada, però no està malament.
Digues-li que ara surto, d'acord?
- Sí. - D'acord.
Ara ve.
D'acord.
Ja vinc.
Gus.
Vine aquí.
Vine aquí. Ordena aquest cau, d'acord? Tenim visites.
Ordena aquest cau, vinga. Gràcies.
Som-hi.
- Hola, soc el Robert Bell. - Poppy Birkbeck, l'orientadora escolar.
L'Eli m'ha explicat
que a l'escola l'orienteu d'allò més bé.
Fem el que podem.
Sovint el millor que aconseguim és que coneguin el seu nen interior.
Veritat.
Educar la ment sense educar el cor no és educar.
Totalment. Aquesta cita em representa.
És d'Aristòtil.
Quin home de l'antiga Grècia. Passejava molt.
- Aquesta és l'agent Daley. - Un plaer, agent Daley.
La qüestió, Robert… Puc tutejar-te?
Sí, Pippy… Poppy.
Fa tres setmanes que els nois no venen a l'escola i…
Ens estem adaptant tots a la nova situació
ara que la seva mare és a la presó.
Hi ha hagut un incendi?
Cuinant. Coses que passen.
- Algun ferit? - No, tots bé.
Aquí estem tots bé.
- Li fa res que entrem un moment? - No.
No, és clar que no.
- Entrem a la casa. - Rebut. Continuo aquí.
Estem fent una mica de neteja, està tot cap per avall.
Gus, Eli: l'agent Daley, del Departament de Protecció de menors.
Com esteu?
Bé, estem molt bé.
- Em sap greu això del dit. - Un accident de destral, oi?
Sí, exacte. Vaig ser molt burro. No devia haver fet allò.
- El Gussie deu sentir-se fatal. - El Gus sempre està bé.
Per què no seus, Poppy?
Potser podríeu deixar-nos sols i així ens coneixem millor, parlem i…
Aquí té, perdoni.
Gràcies.
Per què no porteu te i galetes?
- Moltes gràcies, nois. - Anem-hi, Eli.
Molt bé, doncs…
"Te i galetes"?
Ha de ser bonic tenir els nois a casa.
És un gran privilegi i una responsabilitat encara més gran.
Saps que no poden faltar a l'escola per sempre, oi?
És el que els dic tota l'estona. Oi?
- Sí! - Sí!
Hòstia.
Pel que ens consta, els nois encara no han visitat la mare a la presó.
No, hem estat força ocupats.
Apa, quin expedient!
Té sentit.
Sí.
Sembla clar que els nois porten molt de trauma acumulat.
La fi del vostre matrimoni, l'activitat delictiva del padrastre
i ara viure sense la mare.
Ja està.
Molt bé.
Gràcies, Gus. De seguida parlarem amb vosaltres.
Aneu preparant una motxilla per dormir fora.
Però… Què?
Robert, a l'escola valorem molt els teus fills.
Creiem que tenen una ment excepcional. Molt excepcional.
I això de la motxilla?
Hem vingut esperant que ens convencis que no cal actuar.
M'esteu amenaçant amb prendre'm els meus fills?
- No estem amenaçant ningú. - No?
He viscut prou per saber reconèixer una amenaça.
Robert.
Parleu de sinceritat i bones intencions i em planteu un interrogatori a casa.
Hi ha hagut un incendi a casa i un dels seus nens en va sortir malparat.
No ens pertoca agradar-li.
Millor, perquè no ho estaríeu aconseguint.
Ara tens la custòdia de dos nois.
Perquè en soc el pare!
El seu expedient policial no és exactament impol·lut.
A veure, no negaré
que tinc algun problema amb la beguda de tant en tant,
i una cosa porta a una altra, ja ho sabem.
Disturbis públics, agressió amb lesions físiques…
Normalment el que rebo soc jo.
- Alguna vegada reben els nens? - Potser alguna estirada d'orelles.
Res més greu?
No entenc què m'esteu… De què m'esteu acusant?
No t'acusem de res, preguntem.
Podem parlar de les pintures del Gus?
A veure…
Mira, sí, Poppy. Parlem d'art.
Són molt bones.
Per a un nano de quinze anys, són excepcionals,
però l'elecció de la temàtica pot fer una mica de por.
Imaginació activa. És cosa de família.
Ostres, quants expedients nostres teniu?
Són les pintures del Gus per a l'escola.
Abans li comentava a l'agent Daley que el Gus porta temps amb una imatge.
No va contra la llei, això, oi?
Aquesta la va presentar com a treball de ciència-ficció.
Bona, és molt bona.
Aquest és el seu retrat familiar.
Doncs és preciós. Preciós.
Li agrada viatjar en cotxe, des de sempre.
L'Eli em va dir que el Gus pintava un somni que havien tingut els dos.
PER QUÈ LI HO VAS EXPLICAR?
Recorda bé detalls del somni: el motor del cotxe en sortir-se de la carretera,
l'olor de la tapisseria…
Sí, així és l'Eli.
És molt detallista.
La qüestió és que hi ha casos de somnis compartits,
però són molt poc habituals.
Per això em pregunto si potser ens ajudaria més
descriure l'incident com el que és:
no com a somni, sinó com a record.
L'accident va ser dos dies després que ella marxés.
I què aporta això, ara?
En la seva declaració inicial retirada, ella creia que els havia intentat matar.
I una merda!
Retirada.
Estava enrabiada amb mi.
- No els volia matar? - És clar que no!
Us encanta fer això.
Ho gaudiu, oi? Gaudint fent això.
No, Robert.
Vinc de bona fe a sentir la teva versió.
Tots volem el millor per als nens.
I el millor és treure-me'ls?
Ningú ha dit això.
És el que penseu les dues.
Com els ajudarà?
Els separareu.
Només es tenen mútuament.
Aniran a cases d'acolliment i els direu que soc un monstre.
Me'ls estimo molt.
Són els meus fills.
Quan eren petits,
va ser l'època més feliç de la meva vida.
Els va portar de nit en pijama a la muntanya
i van acabar tots tres al fons d'un llac.
Hòstia!
Molt bé, us explicaré exactament tot el que va passar.
Portava els nens a les cascades de Cedar Creek,
d'acampada.
La seva mare i jo vivíem un moment complicat.
Als nens els encantava anar d'acampada. Sota les estrelles, millor.
Pateixo atacs de pànic quan m'estresso.
Els tinc des que era petit.
Em venen tremolors.
Molt forts.
Passàvem una corba amb poca visibilitat on no es veia bé
i no em vaig adonar de la velocitat.
Per aquí!
Eli.
Eli. Vinga, nano.
Per Déu, no et moris.
Em pensava que perdia l'Eli.
Auxili! Que algú ens ajudi!
Ei, Eli.
Un home que vivia al costat de la presa va demanar ajuda.
Ai, si us plau!
El sacsejava.
Li demanava a Déu que me'l tornés.
El meu nen bonic.
Molt bé, així.
- Ja ve l'ambulància. - Eli.
Ostres, quin ensurt m'has donat.
Quan va arribar l'ambulància,
ens van dir que no érem els primers a caure-hi.
I que era un miracle que no ens hagués passat res.
Crec que vam tenir sort.
Papa.
Serà només un moment, nois.
Estem ocupats.
Hòstia puta, què voleu?
No deixis que se'ns emportin, papa. No hi anirem.
Ens és igual el que passés.
El Gus i jo no anirem a viure enlloc que no sigui aquí.
Robert, si em pots garantir que els nois tornaran a anar a l'escola
i els portes a veure la seva mare, poden quedar-se.
Mira, sé que he estat un pare de merda.
Puc fer-ho. Giraré full.
Ja ho veureu.
Ja ho veureu, nois.
Adeu.
Merda.
Quina bèstia més lletja.
Deu pensar el mateix sobre tu.
Un dels meus homes el van tancar per abús sexual amb una.
Les femelles són més guapes?
Dubto que la bellesa influeixi quan cardes amb animals.
Per a què és, això?
Per treure-li els ullals.
Així no mata els altres mascles a mossegades.
Sobre el Lyle Orlik…
El del tauró?
Hi ha qui es pregunta si pot ser que el paio estigui viu.
Amb una ferida així, hauria de tenir molta sort.
Et va semblar un home amb sort?
Més aviat diria que amb molta mala sort.
Com les fas servir?
Per tallar-li les ungles.
Sembla que el fill va perdre el dit en un episodi domèstic.
Vivim en un món perillós.
Conec una noia del Courier-Mail que ho està investigant.
Parlaré amb el patró per si vol que tanquem alguna boca.
Això és el que més em preocupa, que tanqueu boques.
- Us recomano que… - Tim, aclarim aquesta qüestió.
Fins que ens paguis tu a nosaltres,
no pots venir a recomanar res.
Estic amb vosaltres, Ivan.
Només miro de minimitzar les víctimes de taurons.
Llavors podries fer la teva feina:
Que els nens no molestin
i que la periodista aquesta no fiqui el nas on no la demanen.
- Hi estic treballant. - No prou bé.
No feu res massa dràstic.
La periodista ho deixarà i m'encarregaré dels nens.
Fes-ho.
Si no, ho hauré de fer per tu.
- Estaràs bé? - Sí.
Bentornat, Campaneta. Em concedeixes un desig?
Estimats Gus i Eli:
Soc el vostre amic Slim.
Us he trucat algunes vegades, però no heu agafat el telèfon.
Suposo que esteu enfeinats.
Només volia dir-vos que…
Bé, compartir amb vosaltres algunes males notícies.
No vull que les coses quedin així, així que, si us ve de gust pescar…
Merda.
Vinga, que et posaré el sopar, va.
Papa, estem llestos. Perdrem l'autobús.
Són les hores de visita.
Mireu, nois…
No puc, em sap greu.
Hòstia, ho vas prometre. Com que no pots?
No ho sé… Ella encara m'odia
i em culpa per l'accident, és que…
No passa res. Li ho explicarem com ho vas fer amb Birkbeck.
No n'hi ha prou. No em creurà, nano.
- No. - Porta els pantalons.
D'acord.
Papa, no ens deixen visitar-la sense tu. Vens amb nosaltres.
Em sap greu, nano, de debò.
- Agafa'l. - No. Què?
- Jo li posaré els pantalons. - No.
- No el deixis anar, Gus! - Agorafòbia!
- No! - Sí.
- Sí! - Hòstia.
Hòstia.
Què coi t'agafa, ara?
El cor. Va de debò.
- Deixa-ho. - Una ambulància.
- No et passa res al cor. - Sí, truqueu a l'ambulància.
No és conya.
Marqueu el triple zero, va!
Ja ens n'ocupem.
Molt bé, Robert. Respira.
Aixeca el cap. Et posaràs bé. Vindràs a fer un reconeixement.
- Ja li havia passat? - Moltíssims cops.
Atacs d'ansietat.
Li faré l'electro i unes anàlisis. Tornarà al vespre.
Hola, Jim.
Ei, Rob.
- Ei. - Em sap greu, Frankie. No vindran.
- Com que no? - El seu pare ha patit una emergència.
S'han presentat més tard, però no poden entrar sols.
A la merda.
- Ei! Frankie, no muntis una escena. - Vull veure els meus fills.
- Vull veure'ls! - Frankie!
Comporta't o et retirarem el dret de visita
i no veuràs ningú fins Nadal.
Vull veure els meus fills!
Mama!
Ei, vosaltres dos. Foteu el camp o truco a la policia.
Va, som-hi.
Hola, Shelly.
Ei, Gus.
Gràcies.
- Com està la vostra mare? - No ho sé. El pare ens hi anava a portar.
Em cau molt bé, ella. Fes-li una abraçada.
Crec que les visites no poden fer abraçades.
Amb crosses tampoc se'n fan bé, així que…
Com va el tractament?
No n'hi ha.
Distròfia muscular.
La pitjor.
L'únic que puc és veure com avança.
D'aquí a un temps no podré anar amb crosses
i aniré en cadira de rodes fins que no pugui ni respirar.
Però poden passar miracles.
Has tornat a parlar.
A la merda els miracles.
Com et puc ajudar?
Una hamburguesa?
Tant me fa.
ARPIS
CORDA
ARPIS AMB GANXOS FETS DE PALS D'HAMACA
L'ALT DE HALLIDAY
Hola, Gill?
He de quedar amb l'Slim Halliday.
Eli.
Soc amic seu.
Digues-li que em cal el seu consell.
Has pescat res?
Un parell de petits.
Ja aneu a l'escola?
Sí.
Ens hi han obligat.
- Ben fet. Heu vist la mare? - Ni ens respon les cartes.
- Potser s'avergonyeix. - De què?
No ha fet res dolent.
Ja ho saps, les dones poden ser particulars.
Potser la policia no vol que hi parlem
per si diem res del Lyle i l'Ivan Kroll.
Segur que us troba a faltar, però…
li agradaria que us n'oblidéssiu i continuéssiu endavant.
Envieu-li un pastís per Nadal.
No li arribarà. No li donen el nostre correu.
Ja ho fan, això.
Hi ha altres maneres de fer-ho que no són el Correu de Sa Majestat.
Com quina?
Espera.
- Han picat? - Una mossegadeta.
De quines altres maneres parlaves?
Conec un paio.
El George Masoumi.
Fa lliuraments de fruita a Boggo Road des de fa dotze anys.
Els guardes el coneixen i no obren el fons fals dels palets.
Què hi porta?
De tot: cigarretes, llenceria…
Per què volen llenceria a la presó?
Un dels grans misteris de la vida.
Llavors, si volgués fer-li un lliurament secret a la mama,
només hauria de donar-li diners al George.
No pagaries res. Vaig ajudar el seu germà durant una sentència llarga, m'ho deu.
- Què vols enviar-li? - Material per fugir.
Ni ho pensis. L'agafarien: sentència doble.
- A tu et va sortir bé. - No hi perdia res. Complia perpètua.
- Ella sortirà d'aquí a quatre nadals. - Quatre anys.
Tindré disset anys.
És que la trobaré molt a faltar.
Ja no tinc més adults.
Només tu i el Robert.
Ja, però quatre anys no són res en perspectiva.
I sortirà abans per bon comportament.
Tu estudia molt, que n'estigui orgullosa.
Apa! Un moment.
Han tornat a picar?
És el pagre del manglar.
Ja deu pesar prop de deu quilos.
El segueixo des que vaig arribar. Molt llest, el malparit.
Seria una vergonya morir-me abans que ell.
A tu encara et queden uns bons anys, Slim.
No ben bé.
Carcinoma microcític. Estadi quatre.
Quants estadis hi ha?
Quatre.
Llavors quant de temps et queda?
Un parell de mesos.
Un parell de mesos? No, Slim. Per què no m'ho havies dit?
Et volia escriure una carta, però… Ja ho saps, no hi tinc gaire traça.
Digues-me que t'estàs tractant.
No em deixaré posar allò.
- Hi ha morts millors. - No pots morir-te.
- Ets el nostre únic pare. - Aquest és el Robert.
I, la veritat,
t'he ensenyat tot el que podia.
T'has de tractar.
Et necessito viu.
Per favor.
"El dit escriu i, en escriure, avança.
Ni la teva pietat ni la teva llàstima
faran que esborri mitja ratlla.
Ni totes les teves llàgrimes n'esborraran un mot."
Els Robayat, d'Omar Khayyam. El millor poema de la història.
Agafa la canya!
És el peix dels collons. Agafa la canya!
- Així, treu-lo! - És un tauró?
És el pagre que t'he dit abans. Treu el malparit!
Vinga, tu pots! Vinga.
Dona-li llinya, així.
Deixa'l jugar, però que s'ho hagi de lluitar!
No deixis que se te'n vagi, hòstia!
No deixis que…
Òndia! Ja el tenim, ja surt.
Ai, no encara. Vinga.
Òndia!
Slim, ja el tinc!
Slim, prepara la xarxa.
Slim, si us plau.
Parla amb mi, Slim.
Per favor, Slim, desperta't.
Desperta't, Slim. Si us plau.
Auxili!
Auxili, per favor!
Auxili!
BASADA EN LA NOVEL·LA DE TRENT DALTON
Subtítols: Adán Cassan