Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Henkilöiden tai tapahtumien mahdollinen tunnistettavuus -
on tarkoituksellista
ELÄMÄÄ KUOLEMAN JÄLKEEN
Et kai sinä tuota jo nyt ota pois?
Siis ennen kuin kaikki on ohi. - Kaikki on nyt ohi.
Etkö voi tehdä tuota hautajaisten jälkeen?
No nyt ne jäi! Sormukset, hänen sormeensa.
Eiköhän ne oteta talteen.
Näin on varmaan käynyt ennenkin. - Miten?
Että he... että joku on unohtanut ne.
Ei me mitään unohdettu. Sinä käskitjättää ne.
Ei me voitu ottaa sormuksia äidiltä kun hän vielä eli.
Ei, mutta nyt ne ovat siellä ja hukassa ikuisiksi ajoiksi.
Oliko vaihtoehtoja? Olisiko otettu ne äidiltä kun hän makasi siinä?
Kuin sanoisi: "Lopun matkaa olet yksin."
Niinhän sitä onkin. - Mitä?
Yksin.
Muttei sitä tarvitse tehdä itseään yksinäisemmäksi kuin on.
Kun sormet turpoavat, sormukset pitää ottaa pois väkisin.
Vetää ne irti. - Kyllä niillä on keinonsa.
Soitetaan niille ja ajetaan sinne huomenna.
Huomenna? - Niin, sairaalaan.
Takaisin Helsinkiin? -Niin.
Ei me sinne noin vain voida ajaa. Meillä on paljon hommia.
Hautaustoimisto, hautapaikka. Autokin on pirun likainen.
Ei se koko päivää vie.
Ei hetken rauhaa ennen kuin kaikki on ohi.
(ovikello soi)
(ovikello soi kiivaammin)
Elsa. -Otan osaa suruun.
Miten sinä tänne tulit? - Voi Nisse, sinun vuoksesi tietenkin.
Olen pikkuveljeni luona surun hetkellä.
Mutta miten tulit asemalta? - Kävellen.
Olisit soittanut. Oltaisiin haettu sinut.
Teillä on omiakin kiireitä.
Olen tottunut pärjäämään yksin.
Miten hän tiesi? - Soitin hänelle sairaalasta.
Milloin sinä sinne Ruotsiin lähdet?
(Stefan) Parin viikon päästä. Täytyy ensin tyhjentää kämppä.
Joku on aina huolehtinut Nissestä.
Ensin meidän äiti ja sitten sinun.
Mikä tuo on? -Lamppu.
Missä kattokruunu on? - Se ei ole ollut tuossa aikoihin.
Isän kattokruunu. Onhan ollut. - Ei sitten isän kuoleman.
Ja olet kysynyt ennenkin, sata kertaa.
Oletko seonnut? -Älä kohtele minua kuin potilaitasi mielisairaalassa.
"Psykiatrisessa sairaalassa." Enkä ole enää töissä siellä.
Jos selvisin tästä vuodesta, selviän nytkin.
Enkö muka tiedä, mitä suru on?
Minä hoidin isää kun hän oli sairas. - En ole muuta väittänytkään.
Voin sanoa, ettei se ollut helppoa. - Älkää viitsikö. Ei nyt.
Tämmöistä tämä on.
Nyt kun isäsi on yksin, hän voi muka käyttäytyä ihan miten vain.
Enkö saa oikaista jalkojani pöydälle omassa kodissani? -Sinun kodissasi.
Ajattele Stefania, jos et minua.
Et ymmärrä, koska joudut huolehtimaan vain itsestäsi.
Isä, älä nyt. - Ajattele Stefania.
Hän on niin kunnollinen eikä silti välitä jos otan joskus. Ota sinäkin.
Enkö minä sitten ole kunnollinen? - En sanonut niin!
Minä teen mitä lystään omassa kodissani. -Huudat.
Nyt ei olla Helsingissä, missä kaikki kuuluu. Tulisin hulluksi.
Kaikki eivät voi valita, miten asuvat.
Jos en olisi huolehtinut talosta isän jälkeen, se olisi jo raunioina.
En ole muuta väittänytkään. - Mitä tekisitjos pannu hajoaisi?
Soittaisin johonkin. -Just niin.
Niin ne hesalaiset luulee, että kaikki hoituu soittamalla johonkin.
Usko pois, ei se niin mene. - Milloin sinä muka olet soittanut?
Päätin ihan itse tulla tänne. - Aina huolissasi, että pärjäänkö.
(Nisse) Mitä ikinä tekeekin, se ei koskaan riitä.
Menen takaisin kotiin, jos jatkat huutamista.
(ovi paiskataan kiinni)
(oravan naksutusta)
(laukauksen kajaus)
(Elsa) Mitä sinä oikein teet? - Sammuta valo!
(Elsa) Nisse?
Hemmetin elukka.
(auto käynnistyy)
(tööttäystä)
(Stefan) Tullaan, tullaan.
Hemmetin elukka! - Ai, se orava.
Täytyy saada se ennen kuin linnut pesivät. -Joko ne nyt?
Se on vain ajan kysymys.
(puomien kilkutusta)
Valikoimasta löytyvät kuusi, haapa ja koivu.
Mänty. Se käy hyvin, kiitos.
Kiitos. -Selvä.
Sen voi saada myös käsiteltynä. Valkoinen tai musta.
Selvä, hyvä, se me otetaan. - Mikä?
Mikä mikä? - valkoinen vai musta?
Valkoinen. - Valkoinen. Maalattu vai verhoiltu?
Niin, valkoista tai mustaa kangasta?
(autopesulan hurinaa)
(hautausmaan työntekijä) Täällä on valmista lauantaina kahdeltatoista.
Voitte käydä yksityiskohdat läpi, kun pappi käy kotikäynnillä.
Kotikäynnillä?
Haluamme ihan vain tavalliset hautajaiset -
ei sen kummempaa, ja mahdollisimman pian.
Ei tämä ole pitkä aika. Kaupungeissa voi mennä kuukausikin.
(Nisse) Kaksi viikkoa! Miten ihmisen saaminen hautaan kestää niin kauan?
En voi tajuta sitä. Siinä ajassa koko maailma saa kuulla tästä.
(Stefan) Kuuleehan ne sen ennemmin tai myöhemmin. -Myöhemmin, kiitos.
En halua tänne mitään ihmisiä, joita en tunne. Vain sinutja minut.
(Elsa) Nisse! - Ja hänet, tietenkin.
Puhelin! (Stefan) -Ja Brita-mummin.
Nisse puhelimessa.
Juu, numero on sama. En ole vaihtanut, eihän sitä koskaan tiedä.
Kyllä, aivan niin. Ai, oletteko jo kuulleet?
Vai niin, katsotaan mille päivälle se osuu.
Pidetään kai sitten yhteyttä.
Niin, kiitos. Heippa!
Saatanan ämmä! - Kuka se oli?
Joku Leilan serkku. En minä tiedä. - Mitä hän sanoi?
Mitäs hän? Otti osaa suruun.
Miksi sinä hänelle vihainen olet? - En hänelle!
Vaan Britalle! Mummillesi!
Hittolainen, hänhän puhuu tästä ihan kaikille.
Miten hän edes tietää asiasta? - Mummilta, sinähän sanoit niin.
Juu juu, mutta mistä mummi tietää?
Voi jumalauta, ehditkö sinä kertoa hänellekin?
Mikään ei mene niin kuin pitäisi.
Jos hän ei välittänyt kun Leila oli sairas -
hän saa luvan pysyä poissa nytkin.
Britahan on äidin äiti. -Niin on.
Nyt kun Leila on poissa, hänestäkin päästään.
Et voi väittää, ettei Brita välittänyt.
Juu, johan hän välitti.
"Voitin syövän positiivisin ajatuksin" ja "voit kuten ajattelet".
Tällaista paskaa Brita kantoi tänne! Kun toinen teki kuolemaa!
Milloin se olikaan se...
Vainajan näyttö. Viikonlopun jälkeen, maanantaina.
Pitääkö odottaa maanantaihin asti? Huomenna on arkipäivä.
Se aika meille annettiin. - vaihda se.
Mitä? -Niin.
Soittaisit kerrankin hyödyllisen puhelun.
Mitä ne sanoivat? - Voinko tulla näin?
Mitä? -Hautajaisiin.
Mitä he sanoivat? - Juu, totta kai.
Mitä he sanoivat? - He palaavat asiaan.
Milloin? - Odotellaan nyt vain.
Odotellaan? On tässä odoteltu.
Soita itse niille.
Istuuko tämä?
Jos sinä kahvia etsit, se on tavallisessa paikassaan.
(Nisse) Ei kuule ole aikoihin ollut. - Juu, ei niin.
Tiedän, etten ole ollut tervetullut tänne.
Mutta ajattelin tilanteen muuttuneen.
Muistelet menneitä. Luulet vain, ettet ollut tervetullut.
Et tullut toimeen Leilan kanssa, mutta siitä saat syyttää itseäsi.
Hän yritti olla ystävällinen. - Oli hän ystävällinen.
Mutta kyllä sen huomaa, kun ei ole tervetullut.
Sanot noin vain koska hän teki tästä kodin itselleen ja minulle.
Etkä sitten rupea muuttamaan mitään kun minä olen poissa!
(puhelin soi)
(Stefan) Eikö kukaan vastaa?
Älä vastaa! -Stefan Nurmi.
On se niin rasittavaa kun ihmiset tunkeilevat.
Ja muistuttavat kaikesta menneestä.
Siksi ajattelin vähän muuttaa järjestystä.
Jotta unohtaisit menneet, jättäisit ne taaksesi ja katsoisit eteenpäin.
Se on sitten huomenna.
Vainajan näyttö, huomenna.
Täytyy myöntää, että olen positiivisesti yllättynyt.
Hän on aivan oikeassa. - Brita-mummi?
Ei, Elsa! On jätettävä menneet ja katsottava eteenpäin.
Tämä täytyy hoitaa pois alta ennen kuin hän aiheuttaa lisää harmeja.
Elsa? -Ei, Brita-mummi! Ennen kuin hän puhuu kaikille.
Niin, ensi viikon lauantaina.
Mitä hittoa hän täällä tekee? - Mummi.
(Brita) Kahdeltatoista.
Tuossahan he ovatkin.
Stefan ja Nisse. Laitan teidät listalle.
Selvä, kyllä. Tervetuloa.
(Brita) Terveisiä Elsiltä ja Bobilta, he...
He ottavat osaa suruun.
(Brita itkee)
Mitä? Ruusu? -Niin.
Yleensä laitetaan neilikka.
Valitsiko Nisse ruusun? - Ei, vaan minä.
Aikooko hän vain istua tuolla? Eikö hän tule sisään? -Saa nähdä.
Ja tuo...
Tuo sinun täytyy laskea tähän -
missä paha oli.
Minä menen nyt sisään. - Niin, niin.
(koputusta)
Sisään vain.
Onko valmista?
No, mitä hän sanoi?
Sinun mummi, mitä hän sanoi? - Sanoi ja sanoi. Hän itki.
Kai hän nytjotain sanoi.
Hän ihmetteli, mikset sinä tullut mukaan.
Hitto!
Aina hän sekaantuu kaikkeen. Mitä tämä hänelle kuuluu?
Mitä muuta hän sanoi? - No, hän itki.
Hän sanoi...
Että kun hän viimeisen kerran näki äidin, hän halusi halata, lohduttaa-
ja sanoa, että kaikki on hyvin.
Joopa joo. Brita ei ymmärtänyt, että se oli vakavaa, tai ei halunnut.
Kyllä hän varmaan tiesi.
Näkihän sen heti, miten siinä kävisi.
En minä.
Hei! -Hei!
Tässä. Vähän kukkia.
Kiitos. -Heippa!
Kuuntele, kuuntele.
(lintujen ääniä)
Kuuletko?
Vain ajan kysymys, kuten sanoin.
No, miten se meni? - Ostin ruusun. Valkoisen.
Entä mummisi? - Hänellä oli neilikka.
Ai neilikka?
Eikö se ole aika banaalia? - Hemmetin banaalia.
Sellaisen hän nyt halusi. (puhelin soi)
Se on soinut koko ajan, mutten ole vastannut. -Mikset?
En halunnut sekaantua. - Mitä tämä on?
Kuule, tästä minä halusinkin jutella.
Leilan vaatteet. Mitä minä olen sanonut tavaroideni tonkimisesta?
Nissenasse -
sinun täytyy päättää, haluatko säilyttää ne -
vai katsoa eteenpäin.
Etsitkö kuvaa hautajaisiin?
Tarvitaan jokin aika uusi, mutta tässä on vain koulukuvia.
(Stefan) Näissä on hirveä valo.
Eikö valoa saa pehmeämmäksi ja muotoilevammaksi?
Ymmärrät kai, että heillä on kiire? - Onko tässä sinusta hyvä valo?
Mitä? Sehän on hirveä.
Äiti on liian nuori, mutta valo on hyvä. -Aina, kun minä kuvaan.
Ei tässä kuvassa. - Tuon minä otin vain ohimennen.
Olet vain muutaman tunnin ikäinen.
Äitisi ei halunnut kuvaan. Hän oli niin tarkka hiuksistaan.
Piti olla hyvin.
No, joo.
Keväällä valo on aina tuollainen. Syksyllä se on parempi.
Valo on lämpimämpää eikä se tule suoraan ylhäältä, kuten kesällä.
Kesällä saa hyviä kuvia vastavaloon.
Sanotaan, että salama on hyvä vastavaloon. Kasvot erottuvat.
Niinkö sinusta? -Kasvot erottuvat kyllä, jos sitä osaa asiansa.
(Stefan) Salama on vihoviimeinen. - Aivan. Aina luonnonvaloa.
Nissenasse! - Odota nyt hetki!
Paljon kuvia äidistä nuorena, mutta sitten ne loppuvat.
Kuva ei ole vain hautajaisia varten.
Haluan muistaa, miltä äiti näytti.
(Elsa) Tuletko sinä?
(vasaran pauketta)
Helkkari... Stefan!
Mikä Nisseä vaivaa?
(Stefan) Pappi tulee. Tuletko moikkaamaan?
Enhän minä näin voi näyttäytyä!
Stefan, pappi! - Eikö hän ole vähän etuajassa?
Hitosti etuajassa!
(lähetti) Hei. Lisää kukkia.
Nähdään. (Stefan) -Kiitos.
Olisit palauttanut ne. - Keitä Gunilla ja Thorolf ovat?
Mitä me näillä tehdään? Nilla ja Rofa?
Ovatko he sukua? - Työtovereita koulusta ehkä?
En minä tiedä. En tunne puoliakaan heistä.
Laita ne nyt veteen.
(pappi) Päivää.
Oletko sinä Nisse? -Olen.
Otan osaa. - Aha.
Tapaamme tällä tavoin ennen hautajaisia muun muassa siksi -
että saisin kuulla, miten haluatte muistaa Leilaa.
Mistä haluaisitte, että hänet muistetaan?
Leila... Leila oli opettaja.
Erittäin pidetty opettaja, varmaankin. -Aivan.
Erittäin pidetty.
Hän veti ihmisiä puoleensa.
Kunnes sairastui. Sitten hän ei halunnut tavata ketään.
Ei edes äitiään, mutta tämä kävi kuitenkin.
Mutta sitä ennen, kun hänellä vielä oli voimia -
ihmiset toivat hänelle lahjoja ja kukkia.
Ravasivat yhtenään. - Moni haluaa varmasti muistaa häntä.
Tuleeko hautajaisista isot? - Ei, vain me.
Ja muutama muu.
Lähisuku. (pappi) -Eli hiljaisuudessa.
Sellaiset hän olisi halunnut.
Eräänlainen viimeinen toivomus. - Aivan, viimeinen toivomus.
Uskotteko, että hän tiesi, ettei paranisi?
Juu. -Ei.
Se oli selvää. Mutta hän ei puhunut siitä.
Jos loppuni olisi lähellä, haluaisin hänen tietävän kaikesta.
Sinulla ei ole hajuakaan tästä talosta. Mitä jos pannu hajoaa?
Soittaisin kai... - Jouluaattona? Kenelle?
Mitä?Joulupukille? - Leila ehkä tiesi.
Harva sanoo mitään, vaikka pelkäisi pahinta. Ettei huolestuttaisi muita.
Ehkä sinä kuitenkin olit huolissasi?
Nämä eivät ole meidän. Ne tuotiin tänne.
On ymmärrettävää etsiä helppoja vastauksia vaikeisiin ongelmiin.
Syöpää ei saa pois tahtomalla. Sama koskee surua.
Suru on kuin iso hiekkakuorma. Kaikki on vietävä pois.
Eikä siihen käy kauhakuormaaja, jolla kaikki lähtee kerralla.
Tästä on päästävä eroon lapiollinen kerrallaan, käsin.
Hei, hei.
"Lapiollinen kerrallaan, käsin."
Kuullaankohan me moista soopaa hautajaisissakin?
(Nisse) No?
Mikä kiire nyt on? Eikö tätä ehdi hoitaa hautajaisten jälkeen?
Niin paljon puhetta siitä, miten kauan kaikki kestää.
Kun tuokin sanoo, että tämä vie vuoden.
Usko pois, minulla oli jo vuoteni.
Mutta minä olen surutyöni tehnyt, kiitos vaan!
(Nisse) Itkeviä ja osaa ottavia ihmisiä minä vähiten kaipaan.
(kännykkä soi)
Hei mummi.
No, meillä on kaikkea puuhaa.
Niin. Vai niin.
Ai, niinkö ajattelit? Selvä.
Hän... Hän halusi puhua hautajaisista.
Ajattelin, että tarjotaan voileipiä -
mutta hän halusi voileipäkakkua. - Voileipäkakkua?
Leila ei sietänyt sitä! Hän ei ikinä tarjoaisi voileipäkakkua.
Rasvaista ja iljettävää. - Aivan, vähän banaalia, ehkä.
Pirun banaalia!
Leila tarjosi voileipiä 50-vuotispäivilläänkin.
Sanoin sen mummille, mutta hänestä niistä ei tule täyteen.
Ei sitten ehdottanut puuroakin, jotta kaikki tulevat täyteen?
Onko se hautajaisten tarkoitus? Että sitä tulisi täyteen?
(Nisse) Mitä muuta asiaa hänellä oli? - Hän on kutsunut aika paljon väkeä.
Minähän sanoin, että hautajaiset hiljaisuudessa! -Ei taida onnistua.
(Stefan) 20, 30 mukaan lukien työtoverit.
Reippaat 50 kun lasketaan suku.
Ja sitten vielä mummin lista. - Lista?
Se pitenee koko ajan. - Mikä lista?
Miksi hän kutsuu yhtään ketään? Eihän se hänelle kuulu!
(Nisse) Hän saa soittaa kaikille ja perua.
Joko hän järjestää ne tai me.
Jos hän kutsuu yhdenkin ihmisen, järjestäköön koko hautajaiset.
Puurot, voileipäkakutja kaiken. Minähän en tee mitään.
(juna rymisee ohi)
Mitä? -Ei mitään.
Et ollut Leilan kanssa koko ajan. Minä olin.
(Elsa) Nisse! - Älä kutsu heitä!
Sano, että hautajaiset hiljaisuudessa.
Olet sitten minun puolella.
Haloo?
No, hei. Kiitos.
Niin, aivan...
Minun täytyy ikävä kyllä pyytää, että ette tulisi.
Hän toivoi hautajaisia hiljaisuudessa.
Sinun täytyy viedä kirjoituspöytäsi muualle. Minulla ei ole sille tilaa.
Soita seuraavalle ja toista sama asia.
Äläkä katso minuun noin. Keneltä ne kukat olivat?
Nillalta ja Rofalta. - Selvä, aloita heistä.
Mikä heidän sukunimensä on? - En minä tiedä.
Ota sitten selvää!
Tarkoitin, etten tiedä, voinko tehdä niin.
Mutta mummillesi ehdit kyllä soittaa yhtenään.
Sinähän tämän sait aikaan. Anna mennä nyt!
(Nisse) Mene, mene! Mene.
(Stefan huokailee turhautuneena)
(ovi paiskataan kiinni)
Et sinä vielä valmis ole. Siitä vain soittamaan.
Yritin olla mieliksesi.
Mutta että kieltäisin ihmisiä suremasta äitiä...
En voi tehdä niin.
Mutta sinun täytyy.
Heippa.
Odota. Hei!
(Nisse) Tätäkö sinä toivot?
(Nisse) Mitä sinä teet? - Pelästytit minut.
Mitä sinä oikein teet? - Kuulehan -
en ole nukkunut täällä sen jälkeen kun olin lapsi.
Kun me olimme.
Sinä nukuit tuossa ja minä... - Huone on Stefanin!
Niin, mutta hän ei ole täällä. - Hän tulee takaisin.
En olisi niin varma. -Tietenkin tulee, ainakin hautajaisiin.
Ei hän minulle niin sanonut.
Hän on nuori. Mieli voi muuttua.
Minä olen täällä, minä autan sinua.
Sano vain, mitä haluat, että teen.
Otetaanko konjakit? -Ei.
Soitanko ihmisille ja perun kutsut?
Haluaisitko sitä?
Voin soittaa heille.
En minä tiedä. - Sano vain, keille soitan.
En siis tiedä, keitä he ovat, en tunne heitä.
Mutta Stefan...
...tai se Brita-mummi tietäisi.
Britahan ne kaikki kutsui.
(puhelin soi)
(puhelin hälyttää)
(puhelin soi ja soi)
(Nisse rynkyttää ovea)
(ovi käy)
(puhelin soi)
(kolahdus)
Senkin kuuro pirulainen, oletko kotona?
Et ole kovin kummoinen vahtikoira.
(Stefan) Voi sinua kuuroa rakkia, mihin sinä oikein menet?
Mitä sinä teet? Mitä sinulla on kädessäsi?
Mitä ihmettä sinä täällä teet?
Mitä sinä itse kutsut ihmisiä hautajaisiin minulta kysymättä?
Sinulta kysymättä? Ne ovat tyttäreni hautajaiset.
Suku, kaikki elinikäiset ystävät... - Älä sinä aloita.
...jotka hän on tuntenut aina, mutta joiden nimiä et edes tiedä.
He surevat Leilaa ja kysyvät minulta, mikset vastaa heidän soittoihinsa.
Ihmiset, joista hän piti ja jotka pitivät hänestä, ovatjärkyttyneitä.
Koska häntä ei enää ole...
Olisit varoittanut heitä.
Näit sen itse kun toit niitä kirjojasi kuin mikäkin kaupustelija.
Sen sijaan että olisit nähnyt hänet! - Mitä?
Valoit häneen toivoa, kun kaikki toivo oli mennyttä. Ihan kaikki!
Mitä sinä muka teit hänen vuokseen? - Olin paikalla.
Olin siellä joka päivä, näin hänen heikkenevän -
kuulin hengityksen käyvän raskaammaksi, näin hänen...
Kutistuvan. - Sinä kutistit hänet!
Et sanonut hänelle mitään kaunista.
Istuit vain siinä kuin olisit kuollut.
Minä sentään tein jotain hänen hyväkseen.
Annoit turhaa toivoa.
Minä otan tämän.
Mitä sinä teet? - Jestas, yritätkö tappaa minut?
Sytytä valo.
Ai täälläkö sinä olet?
Haen vielä kahvimaidon. - Minä juon mustana.
(Elsa) Muistatko, kun isä osti sen? Huutokaupasta.
Isä piti huutokaupoista.
Hän oli hyvä tinkimään ja saamaan tahtonsa läpi.
Kuulehan, olen vähän miettinyt.
Nyt kun Stefan lähtee Ruotsiin... - Vähäksi aikaa. Hän tulee takaisin.
Hän on nuori, ja mieli voi vielä muuttua.
Minä voisin muuttaa tänne.
Ainakin siksi aikaa, että alat voida paremmin.
Sinäkö muuttaisit tänne? -Niin.
Mitä outoa siinä on? - Ettäkö me asuisimme yhdessä?
Täällä, niin. Onhan tämä sentään minunkin taloni.
Sinä saitjäädä tänne asumaan, koska sinulla oli perhe.
Nyt sinulla ei ole, joten... - Onhan minulla.
Nissenasse.
Sanoimmehan, että on aika katsoa eteenpäin.
Mutta Stefan... - Samoin hänen!
Jos hän edes tulee takaisin Ruotsista -
pojan on korkea aika löytää jotain omaa ja katsoa eteenpäin.
Kahvi taitaa olla valmista.
Nisse! Mitä sinä teet?
Tämä lamppu on minun ja Leilan.
Hän valitsi sen, ja se kuuluu alakertaan.
Nissenasse... - Älä sinä nissenassettele minua!
Laitan kaiken sivuun sitten kun siltä tuntuu.
Mehän sanoimme sinun jo surreen.
"Me"? Emme me mitään sellaista ole sanoneet.
Sinäkö muuttaisit tänne? Mitä siitäkin tulisi?
Tätä se olisi koko ajan. Tulisin hulluksi.
Nisse, sinä huudat taas.
Sanoinhan, etten ole sinun potilaasi!
Jos meinaatjatkaa näin... - Niin sinä lähdet.Juu, kuultu on.
Soita itse peruutuksesi.
(puhelimen näppäinten piippausta)
(puhelin hälyttää)
Hei, Nisse tässä. - Hei, Nisse.
Leilan Nisse, Suomesta. Niistä Leilan hautajaisista.
Britan soitto toi surun meillekin.
Kiitos. Aivan, Brita kertoi teille. Arvasin.
Mutta hän ei kertonut, että Leilan viimeinen toivomus -
oli hautajaiset hiljaisuudessa.
Perhepiirissä.
Vain lähiomaiset.
Emme olleetkaan tulossa.
Ai, ettekö te olleet?
Selvä, niin, ja matkakin on pitkä. Kiitos kuitenkin, hei.
Hei, Nisse tässä. Niistä Leilan hautajaisista...
(puhelimesta) Mitä? Onko Leila kuollut?
On, on.
Soitan niistä lauantain hautajaisista.
(puhelimesta) Emme tietäisi ilman Britan soittoa.
Ikävä kyllä pyytäisin, että et tulisi.
Enkö tulisi Leilan hautajaisiin? - Niin, se oli Leilan toive.
Etten minä tulisi? - Ei, ei se juuri sinua koske.
Ei, kyse ei ole sinusta. (loukkaantunutta puhetta puhelimesta)
Ystävä hyvä, en tarkoittanut...
(puhelu katkaistaan)
Elsa, hei, älä nyt ole tuollainen.
Elsa! Mikä sinua vaivaa?
Jumalauta! Oletko sinä seonnut lopullisesti?
Elsa, tule autoon, niin jutellaan.
Tule autoon, niin jutellaan.
Minne sinä olet menossa? Voin antaa kyydin.
Otan tuon autoon, niin sinun ei tarvitse kantaa. Anna tänne se!
(kattokruunu kilisee)
Mitä sinä tällä teet? - Olet vienyt minulta tarpeeksi!
Veit kodin, muistot, mutta tätä sinä et minulta vie!
Elsa... -Kaikkeni olen vuoksesi yrittänyt tehdä. Se on loppu nyt.
Siinähän sitten seisot, suvun ainoana, ilman Stefania ja minua.
Hoida hautajaisesi itse.
Äläkä tule minun hautajaisiini!
(orava naksuttaa)
(Nisse itkee)
(puhelin hälyttää)
(numeron valintaääni)
Aloitetaan tuosta.
(musiikki pauhaa)
Soiko sinun luuri, Stefan?
(kännykkä soi)
(lentokoneen ääni)
(Nisse) Vai täällä sinä olet?
Et kai sinä tästä maksa?
Onko sinun kavereita tulossa?
vai kuinka?
Raivasin tilaa kotona. Jos vaikka haluat tuoda tuon sinne.
Oho, onko se näin pirun iso? - Mahtuu se tänne.
Et kai pannut ketään kantamaan tätä? - Ei siinä mitään ollut.
Saan asua niiden luona. Ei tarvitse tulla kotiin ennen Ruotsiin lähtöä.
Tietenkin tulet kotiin.
Ethän sinä halua minua sinne.
Et anna minun tai kenenkään muun surra.
(Stefan) Olethan surutyösi tehnyt. Ymmärrän sen nyt.
Sinusta ei tullut leskeä, kun äiti kuoli, ja otit sormuksen pois.
Vaan ihan heti, kun kuulimme sairaudesta -
sinä eristäydyit.
Sinä päätit, että äiti kuolisi.
Ja jätit hänet yksin.
Olin siellä joka päivä. - Et henkisesti.
Koska minä pelkäsin.
Pelkäsin, että jäisin yksin.
Te sanoitte, että hän paranisi, mutta...
Olin siellä joka päivä.
Pelkäsin, että menetän hänet ja jään yksin.
Menetänkö nyt sinutkin?
Kyllähän minä kotiin tulen. En jää sinne asumaan.
Entä ennen hautajaisia?
Haluatko sitä?
Milloin sait nämä?
Vainajan näytössä.
(Nisse itkee)
Eikö Elsa ole täällä?
Hän lähti takaisin kotiin.
(Stefan) Eiköhän me pärjätä...
Jos nämä loppuvat, tarjotaan mummin voileipäkakkua. -Aivan.
Hän tuo varmasti yhden. - Kaksi!
Ja jos ei sekään riitä... - Keitetään puuroa!
Hän piti kieloista. - Äiti?
Se olisi pitänyt sanoa papille, kun hän kysyi äidistä.
Ei tullut mieleen silloin.
Näin on hyvä.
Olisi pitänyt olla heti ensimmäisestä illasta.
(Stefan) Okei, selvä. Aivan. Joo, heippa.
No? -Se oli Elsa. Hän tulee kuitenkin.
(Stefan) Meidän täytyy hakea hänet asemalta. -Eikä...
Hän sanoi, ettei siinä mekossa voi kävellä.
(Nisse) Miten helkutissa me sitten ehditään?
Ulos, ulos, ulos.
Jos meinaan selvitä tästä päivästä, saat luvan ajaa.
Oletko varma? -Älä tee tästä mitään numeroa, aja vain!