Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Enhver lighed med rigtige personer eller begivenheder-
- er bevidst.
LIVET EFTER DØDEN
Tager du den allerede af?
- Før det er forbi? - Det hele er forbi nu.
Kan du ikke vente til efter begravelsen?
Åh nej, de blev siddende. Ringene. På hendes finger.
De passer nok på dem.
- Det er nok sket før. - Hvad?
At de... at nogen har glemt dem.
Vi har ikke glemt noget. Du sagde, de skulle blive på.
Vi kunne ikke tage dem, mens hun var i live.
Nej, men nu har vi måske mistet dem for evigt.
Hvad skulle vi gøre der? Tage dem, mens hun lå der?
Det er som at sige: "Nu er du alene."
- Det er man jo. - Hvad?
Alene.
Men man behøver ikke at være mere alene end nødvendigt.
Når fingrene hæver, skal man bruge vold for at få dem af.
- Man må flå dem af. - De har nok visse metoder.
Vi ringer til dem og tager derhen i morgen.
- I morgen? - Ja, hospitalet.
- Tilbage til Helsinki? - Ja.
Det kan vi ikke bare. Der skal gøres meget i morgen.
Bedemand, graven. Og varevognen er møgbeskidt.
Det tager ikke hele dagen.
Jeg får ikke et roligt øjeblik.
- Elsa... - Jeg kondolerer.
- Hvordan er du kommet herhen? - Det er da for din skyld, Nisse.
For at sørge med min lillebror.
- Hvordan kom du fra stationen? - Jeg gik.
Du kunne da have ringet.
I har for travlt.
Jeg klarer jo mig selv.
- Hvordan vidste hun det? - Jeg ringede.
Hvornår skal du til Sverige?
Om et par uger. Jeg må tømme lejligheden først.
Nogen har altid passet Nisse.
Først var det vores mor, og så var det din.
- Hvad er det? - En lampe.
- Hvor er lysekronen? - Har ikke været der i årevis.
- Jo, fars lysekrone hang der. - Ikke siden fars død.
Du har spurgt før. Hundredvis af gange.
- Er du tosset? - Nej, ikke som dine patienter.
De er altså psykisk syge. Jeg arbejder der ikke mere.
Jeg overlevede i år, dette klarer jeg også.
ved jeg ikke, hvordan man sørger?
- Jeg tog mig af far. - Har aldrig påstået andet.
- Det var altså ikke let. - Vil I ikke godt lade være?
Sådan.
Nu hvor din far er alene, ter han sig, som han lyster.
Må jeg ikke sidde med fødderne oppe i mit eget hjem?
Tænk på Stefan, hvis ikke mig.
Du fatter intet. Du har kun dig selv.
- Far. - Tænk på Stefan.
Han er så sød, at jeg gerne må snuppe et par drinks. Hvad med dig?
- Er jeg ikke sød? - Har jeg aldrig sagt!
- Jeg gør, som jeg vil. - Hold op med at råbe.
Det er ikke Helsinki, hvor man kan høre alt. Tosser.
Ikke alle kan vælge, hvor de vil bo henne.
Hvis jeg ikke tog mig af huset efter far, var det faldet sammen nu.
- Jeg siger intet. - Hvad gør du, hvis fyret går ned?
- Jeg ville skaffe hjælp. - Ja, netop.
Typisk byboere, der tror, at man bare kan ringe til nogen.
Hvornår har du nogensinde ringet?
- Jeg kom på egen hånd. - Huset var en evig bekymring.
Det er aldrig nok, uanset hvor meget jeg gør.
Jeg tager hjem igen, hvis du bare skal råbe.
- Hvad laver du? - Sluk lyset!
Nisse?
Fandens kræ.
Kommer, kommer.
- Fandens kræ. - Nå, egernet.
- Det skal dø, før fuglene yngler. - Så tidligt?
Et spørgsmål om tid.
Man kan få samme model i både fyr, asp eller birk.
Fyrretræ. Det er helt fint, tak.
- Tak. - Okay.
Man kan få den enten i hvid eller sort.
- Fint, den tager vi. - Hvilken en?
- Hvad i alverden mener du? - Skal den være hvid eller sort?
- Hvid. - Hvid. Malet eller beklædt?
Med hvidt eller sort stof?
Vi er færdige her på lørdag kl. 12.
Du gennemgår detaljerne, når præsten kommer forbi.
Forbi?
Det skal være en normal begravelse-
- uden dikkedarer, så hurtigt som muligt.
Det tager ikke lang tid. I byen venter man en måned.
To uger! Hvordan kan det tage så lang tid at begrave en?
Det er ufatteligt. Så har alle jo fundet ud af det.
- De opdager det før eller senere. - Jo senere, desto bedre.
Jeg vil ikke have nogen der, jeg ikke kender. Kun os to.
- Nisse... - Og hende, da.
- Telefon. - Og mormor Brita.
Det er Nisse.
Ja, samme nummer. Det har aldrig ændret sig.
Jo, det stemmer. I har altså hørt det?
Nå, vi får se, hvilken dag det bliver.
vi kan velsagtens tales ved.
Ja, tak. Tak, tak. Hej.
- Fandens kælling. - Hvem var det?
- Leilas kusine. Pas. - Hvad sagde hun?
Hun ville kondolere.
- Er du vred på hende? - Ikke på hende.
På Brita. Din mormor!
Hun går sgu og kævler til alle.
- Hvordan ved hun det? - Mormor. Det sagde du selv.
Hvordan har hun hørt det?
For fanden i helvede da, har du også talt med hende?
Intet går efter planen.
Hun var ligeglad, da Leila var syg-
- så hun kan blive væk.
- Det er hendes mor. - Ja.
Når Leila er død, skaljeg ikke trækkes med hende.
Hun var altså ikke ligeglad.
Nå, ja.
"Helbred kræft med positive tanker". "Du er dine tanker".
Det lort kom hun med. Mens Leila lå på sit dødsleje.
Hvornår var det der...?
Kisteilægningen. Efter weekenden, på mandag.
Hvorfor skal vi vente? Det er hverdag i morgen.
- Den tid fik vi. - Lav den om.
- Hvad? - Ja.
Så foretager du ét nyttigt opkald.
- Hvad sagde de? - Kan jeg have den på?
- Hvad? - Til begravelsen.
- Hvad sagde de? - Ja.
- Hvad sagde de? - De tjekker og ringer senere.
- Hvornår er senere? - Lad os nu bare vente.
Vente? Vi har ventet.
Du må vel forsøge selv.
Sidder den?
Hvis du søger kaffen, står den, hvor den skal nu.
- Den har ikke stået der længe. - Nej, netop.
Jeg ved godt, at jeg ikke var velkommen.
Jeg troede, at du havde ændret dig.
Det er kun i dit hoved, at du ikke var det.
Du kunne ikke med Leila, men det var din egen skyld.
- Hun prøvede at være venlig. - Ja, hun var venlig.
Men man kan mærke, når man ikke er velkommen.
Det siger du kun, fordi hun gjorde det her til vores hjem.
Og du kan lige vove på at ændre noget, når jeg dør.
Tager I den ikke?
- Lad være. - Stefan Nurmi.
Det er så irriterende, når folk trænger sig på.
Man bliver påmindet om alt det der gamle.
Så derfor ville jeg ændre lidt på tingene.
Så du kan lade det gamle bag dig og komme videre.
Det bliver i morgen.
Kisteilægning, i morgen.
Jeg må altså sige, at jeg er positivt overrasket.
- Hun har helt ret. - Mormor Brita?
Nej, Elsa. Man må lade det gamle bag sig.
Vi må få det her overstået, før hun gør mere skade.
- Elsa? - Mormor Brita. Før alle ved det.
Ja, lørdag i næste uge.
- Hvad fanden laver hun her? - Mormor.
Kl. 12.
Nu kommer de.
Det er Stefan og Nisse. Jeg skriver dig på listen.
Ja, det gør jeg. Velkommen.
Jeg skulle hilse fra Elsi og Bobi, de...
De kondolerer.
- Hvad er det? En rose? - Ja.
Man plejer at have nelliker.
- Lægger Nisse en rose? - Nej, det er mig.
- Bliver han der? Kommer han ikke? - vi får se.
Og den...
Den må du placere her...
...hvor det onde sad.
- Jeg går ind nu, mormor. - Ja.
Kom bare ind.
Alt vel her?
Nå, hvad sagde hun så?
- Mormor. Hvad sagde hun? - Sagde? Tja, hun græd.
Hun må have sagt noget.
Hun spekulerede på, hvorfor du ikke gik med ind.
Fandens også.
Hun blander sig. Hvad rager det hende?
- Hvad sagde hun ellers? - Jamen, hun græd.
Hun sagde...
...at sidst hun så mor, ville hun trøste hende og sige-
- at det nok skulle gå.
Netop. Hun forstår ikke, at det var alvor. Hun vil ikke.
Hun forstod det vist.
Man kunne se, hvordan det ville ende.
Jeg kunne ikke.
- Hej. - Hej.
Her. Blomster.
- Tak. - Hej.
Hør...
Kan du høre det?
Som sagt, et spørgsmål om tid.
- Hvordan gik det så? - Købte en rose. Hvid.
- Og mormor? - En nellike.
En nellike?
- Er det ikke lidt banalt? - Forbandet banalt.
Det var det, hun ville have.
- Den kimer løs. Jeg svarer ikke. - Hvorfor ikke?
- Det er ikke min sag. - Hvad er nu det?
Det ville jeg tale med dig om.
Leilas tøj. Hvad har jeg sagt om at rode i mine ting?
Nissenasse...
Du må bestemme, om du vil beholde dem-
- eller gå videre.
Er det til begravelsen?
Det skal være nyt. Men der er kun skolefotos.
Lyset er forfærdeligt.
Er det så svært at gøre det lidt blødere?
- Du ved godt, at det haster, ikke? - Kan du lide det her?
Hvad? Det er forfærdeligt.
- Hun er for ung, men godt lys. - Altid, på mine fotos.
- Ikke på det her. - Det var bare et snapshot.
Du var få timer.
Mor ville ikke fotograferes. Hun gik så meget op i håret.
Det skulle se flot ud.
Ja.
Lyset er altid sådan her om foråret. Efterår er bedre.
Det er varmere, og det skinner ikke helt vertikalt, ligesom om sommeren.
Man kan jo bruge modlys om sommeren.
Så skal man bruge blitz, ellers bliver ansigterne sorte.
- Tror du? - Ikke hvis man har styr på det.
- Ingen blitz. - Nemlig. Naturligt lys.
- Nissenasse. - Vent nu lidt.
Der er billeder af hende som ung, men så stopper de.
Dette billede er ikke kun til begravelsen.
Jeg vil huske hende.
Kommer du?
For hulen... Stefan!
Hvad er der med Nisse?
Præsten. vil du hilse?
Jeg viser mig ikke sådan her.
- Præsten, Stefan! - Er han ikke lidt tidligt på den?
Forbandet tidligt på den.
Hej. Flere blomster.
- Vi ses. - Tak.
- Send dem tilbage. - Hvem er Gunilla og Thorolf?
Hvad gør vi? Nilla og Rofa?
- Er det familie? - Kolleger fra skolen, måske?
Jeg kender ikke halvdelen af dem.
Sæt dem bare i vand.
Hej.
- Er du Nisse? - Ja.
- Jeg kondolerer. - Aha.
En af grundene til at vi mødes før begravelsen er-
- at høre, hvordan I gerne vil mindes Leila.
Havde hun nogen særlige kendetegn?
Hun... hun var lærerinde.
- Hun var sikkert afholdt. - Ja.
Meget afholdt.
Hun tiltrak ligesom mennesker.
Indtil hun blev syg. Så ville hun ingen se.
Heller ikke moren, som kom alligevel.
Men før det, da hun havde kræfter-
- kom folk med gaver og blomster.
- Konstant. - Mange vil nok mindes hende.
- Er det en stor begravelse? - Kun os.
Og et par andre.
- De nærmeste. - Lille begravelse.
Det ville hun nok gerne have.
- Et slags sidste ønske. - Ja, et sidste ønske.
Vidste hun, at det ikke blev bedre?
- Ja. - Nej.
Jo, da. Men hun talte ikke om, hvordan det ville blive.
Hvis det var mig, skulle han vide alt.
Du aner intet om huset. Hvad gør du, hvis fyret dør?
- Jeg ringer vel til... - På juleaften? Hvem?
- Julemanden? - Hun har måske vidst det.
Folk siger ikke meget, selvom de ved det. De vil ikke bekymre folk.
Du var måske bekymret?
Det er ikke vores. Andre kom med dem.
Folk søger lette svar på svære problemer.
Men man kan ikke ønske kræft væk. Eller sorgen.
Sorg er som et stort læs sand. Alt skal væk.
Man kan ikke komme med gravkoen og tage det hele i et hug.
Det her skal væk. En skovlfuld ad gangen, med håndkraft.
Hej.
"En skovlfuld ad gangen, med håndkraft."
Skal vi nu høre det ævl til begravelsen også?
Hallo.
Hvorfor haster det? Vent til efter begravelsen.
Der er så meget snak om, at alt tager så lang tid.
Det siger jeg dig, at hvis han siger, det tager et år...
Det år har jeg lige haft.
Så mange tak, men jeg har sørget nok.
Det sidste jeg har brug for er grædende folk og kondolencer.
Hej, mormor.
Ja, vi holder skansen.
Ja. Nej, det er fint.
Synes du det? Okay.
Hun ville tale om begravelsen.
Jeg ville servere sandwich...
- ...men hun vil lave sandwichkage. - Sandwichkage?
Leila hadede det. Hun ville aldrig lave sandwichkage.
- Fedtet og snusket. - Ja, lidt banalt, måske.
Forbandet banalt.
Der var sandwich, da hun fyldte 50.
Det sagde jeg til mormor, men hun synes ikke, man bliver mæt.
Hun vil nok også byde på grød, så alle bliver mætte.
Er det meningen med begravelsen? At man skal blive mæt?
- Hvad påstod hun så ellers? - Hun har inviteret ret mange.
- Jeg sagde "en lille begravelse". - Det bliver det nok ikke.
20-30 stykker, med alle kollegerne.
Over 50 med familien.
- Og så mormors liste. - Liste?
- Vi bliver flere og flere. - Hvad for en?
Hvorfor inviterer hun? Det her kommer ikke hende ved.
Hun må aflyse dem. Alle sammen. Aflyse.
Hun arrangerer, ellers gør vi.
Hvis hun inviterer en, kan hun stå for det hele-
- med grød og sandwichkage. Jeg gør ikke en dyt.
- Hvad? - Ikke noget.
Du var ikke hos hende hele tiden. Jeg var.
- Nisse. - Inviter dem ikke.
Sig, at det er en privat begravelse.
Vær nu på min side.
Hallo?
Hej, hej. Tak.
Ja, netop...
Jeg må bede jer om at lade være med at komme.
Hendes ønske var, at det skulle ske i stilhed.
Du må have det skrivebord et andet sted. Her er ikke plads.
Ring til resten og sig det samme.
Se nu ikke sådan ud. Hvem sendte sidst blomster?
- Nilla og Rofa. - Ja, start med dem.
- Hvad er deres efternavn? - Jeg ved det ikke.
Så finder du ud af det.
Jeg ved ikke, om jeg kan gøre det.
Nå, men du kan ringe til din mormor i tide og utide.
Du har startet det her. Af sted.
Gå. Gå, nu. Så.
Du er ikke færdig. Bliv bare ved.
Jeg har forsøgt at føje dig.
Men at forbyde folk at sørge over mor...
Jeg kan ikke.
Du skal.
Farvel.
Vent nu... Hallo!
Er det sådan, det skal være?
- Hvad laver du? - Du skræmte mig.
- Hvad har du gang i? - Hør...
Jeg har ikke sovet her, siden jeg var barn.
Eller vi var.
- Du sov der og jeg... - Det her er Stefans værelse.
- Jamen, han er her ikke. - Han kommer jo tilbage.
- Jeg er ikke så sikker. - Jo, han kommer til begravelsen.
Det sagde han ikke til mig.
Han er ung. Han er vægelsindet.
Jeg er her. Jeg hjælper dig.
Bare sig, hvad jeg skal gøre.
- En cognac? - Nej.
Skaljeg ringe til folk og aflyse?
Skaljeg det?
Det gør jeg gerne.
- Jeg ved det ikke. - Bare fortæl mig hvem.
Jeg mener, at jeg ikke ved det. Jeg kender ikke de mennesker.
Men Stefan...
...eller Brita ved det.
Hun har jo inviteret dem alle.
Din døve skiderik, er du hjemme?
Der er da ikke meget vagthund i dig.
Din gamle, døve hund. Hvor skal du nu hen?
Hvad laver du? Hvad har du i hånden?
Hvad i alverden gør du her?
Hvorfor inviterer du folk til begravelse uden at spørge mig?
Spørge dig? Til min datters begravelse.
- Folk hun har kendt hele sit liv... - Nu skal du ikke gå i gang.
...som hun har kendt, men som du ikke kender navnene på.
De sørger over Leila og spørger mig, hvorfor du ikke tager telefonen.
Folk hun kunne lide, der holdt af hende. De er i chok.
Fordi hun ikke er her mere.
Du kunne have advaret.
Du så det jo selv, når du kom med dine bøger som en dørsælger.
- I stedet for at se hende. - Hvad?
Du gav hende håb, når der intet var. Slet intet.
- Hvad gjorde du for hende? - Jeg var der.
Jeg var der hver dag og så hende forværres-
- hørte hendes vejrtrækning blive tungere, så hende...
- Krympe sammen. - Du krympede hende.
Aldrig et venligt ord.
Du sad der tavst, som om det var dig, der var død.
Jeg gjorde i det mindste noget for hende.
Du gav hende falskt håb.
Jeg tager den.
- Hvad laver du? - Jøsses, tager du livet af mig?
Tænd nu.
Er du herinde?
- Jeg henter mælk til kaffen. - Jeg drikker den sort.
Kan du huske, da han købte den? På auktion.
Far kunne lide auktioner.
Han var god til at prutte om prisen og få sin vilje.
Ved du hvad, jeg har tænkt lidt...
- Stefan skal til Sverige... - Han kommer tilbage igen.
Han er ung. Han kan skifte mening.
Jeg kunne flytte herind.
Indtil du har det bedre, bare i starten.
- Skulle du flytte herind? - Ja.
- Er det nu så underligt? - At vi skulle bo sammen?
Ja, her. Det her er jo altså også mit hus.
Det var dig, der boede her, fordi du havde en familie.
- Nu har du ingen. - Jo.
Nissenasse...
Vi har jo sagt, at du skal komme videre.
- Men Stefan... - Også ham.
Hvis han kommer fra Sverige-
- er det på høje tid, at han finder sit eget og går videre.
Nu er kaffen vist klar.
Nisse? Hvad laver du?
Det her er min lampe. Min og Leilas.
Den skal hænge dernede.
- Nissenasse... - Ikke noget Nissenasse!
Jeg fjerner det, når jeg bestemmer det.
Vi sagde jo, at du havde sørget.
"Vi"? Vi har slet ikke sagt noget.
Hvad skulle du flytte herind for?
Det her hver dag ville drive mig til vanvid.
Nisse... nu råber du igen.
Jeg er ikke din patient.
- Hvis du bliver ved... - Ja, så går du. Jeg har hørt det.
Fint. Så kan du selv ringe og aflyse folk.
- Hej, det er Nisse. - Hej, Nisse.
Leilas Nisse, Finland, om Leilas begravelse.
Vi blev alle kede af det, da Brita ringede.
Tak. Brita sagde det. Tænkte det nok.
Men hun har ikke sagt, at det var Leilas sidste ønske-
- at det skulle være en stille begravelse.
Kun pårørende.
Altså de nærmeste.
Vi var ikke på vej.
Nå, det var I ikke?
Ja, det er lang vej. Men tak alligevel. Hej.
Hej, det er Nisse. Om Leilas begravelse...
Hvad siger du? Er Leila død?
Ja...
Det er om begravelsen lørdag.
Vi ved det kun, fordi Brita ringede.
Jeg må bede dig om at blive væk.
- Fra Leilas begravelse? - Leilas ønske.
- A tjeg skulle blive væk? - Nej, ikke lige dig.
Det handler ikke om dig.
Jeg mente det ikke sådan...
Elsa... Vær nu ikke sådan.
Elsa. Hvad er der nu med dig?
For fanden. Har du roterende fis i kasketten?
Sæt dig nu ind i bilen, så kan vi snakke.
Ind i bilen, så vi kan snakke.
Hvor skal du hen? Jeg kan køre dig.
Jeg tager det, så du ikke skal bære det. Giv mig det.
- Hvad skal du med den? - Du har taget nok.
Mit hjem og mine minder. Men du tager ikke den her.
- Elsa... - Jeg har gjort alt. Nu er det slut.
Du står der alene fra familien, uden mig og Stefan.
Arranger selv begravelsen.
Og hold dig fra min!
Start herfra.
Er det din, Stefan?
Nå, her er du?
Betaler du for det?
Kommer der nogen venner nu?
Eller noget.
Jeg har ryddet ud derhjemme, hvis det skal tilbage...
- Er det så stort? - Der er fin plads her.
- Har nogen hjulpet dig? - Det var intet problem.
Jeg kan også bo hos dem. Jeg kommer ikke før Sverige.
Naturligvis kommer du.
Du vil ikke have mig der.
Du lader ikke mig eller andre sørge.
Du har sørget nok. Det har jeg forstået.
Du blev ikke enke, da mor døde, og du tog ringen af.
Lige fra starten, da vi hørte om det-
- så trak du dig.
Du bestemte dig for, at hun skulle dø.
Og lod hende være.
- Jeg var der hver dag. - Ikke mentalt.
Jeg var bange.
Bange for at blive efterladt.
I sagde, at hun blev rask, men...
Jeg var der hver dag.
Bange for at miste hende og blive alene.
Mister jeg nu også dig?
Jeg kommer jo hjem. Jeg skal ikke bo i Sverige.
Og før begravelsen?
Vil du det?
Hvornår fik du dem?
Til kisteilægningen.
Er Elsa her ikke?
Hun tog hjem til sig selv.
Vi klarer det nok.
- Ellers bliver det sandwichkage. - Ja.
- Hun har nok en med. - To.
- Er der ikke nok, får de... - Grød.
- Hun kunne lide liljekonvaller. - Mor?
Det skulle jeg have sagt, da præsten spurgte om hende.
Det huskede jeg ikke der.
Sådan skal det være.
Sådan skulle det have været første aften.
Okay, ja. Yes. Helt fint. Ja.
- Nå? - Det var Elsa. Hun kommer.
- Vi må hente hende på stationen. - Nej...
Hun kan ikke gå i den kjole.
Hvordan fanden skal vi nu nå det?
Ud, ud, ud.
Hvis jeg skal klare det her, så er det dig, der kører.
- Sikker? - Beklag dig ikke. Kør.
Camilla Mills www.btistudios.com