Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Havaiji,
oletteko valmiina?
Hyvät naiset ja herrat,
antakaa aplodit -
Jo Koylle!
Siitä minä puhun.
Kyllä.
Täytyi tuoda se Havaijille.
Aloha on totta.
Jos olet huonolla tuulella, ammu alohalla.
Olette kuin Halinalleja. Se vain pursuaa teistä.
"Onko jollain huono päivä?"
Havaijilaiset kerskuvat jutuista, joista kukaan ei kersku.
Se on totta.
Koska vaalitte juttuja, joita teillä on. Se on teidän. Tykkään tästä, se on minun.
Mies tuli luokseni ja sanoi: "Sinun täytyy nähdä upouusi -
vuoden 2003 Toyota Tacomani."
Kirsikanpunainen.
Vitun kirsikanpunainen.
Korotettu alusta.
Korotettu 2003.
Upouusi 2003.
Toyota Tacoma.
Ette välitä, olette rentoja. Elätte paratiisissa.
Teillä ei ole aikaa... Ette ole kireitä. Lähdette ulos.
Pukeudutte kivasti.
Kiva asu. "Missä tohvelini ovat?
Missä tohvelini ovat?"
Te pidätte tohveleita.
Tohveleita!
Aina tohvelit.
Tohvelit, upouusi asu,
"tohvelit."
Kukaan ei muualla tiedä tohveleista.
Kerron teille, mitä tohvelit ovat.
Katsokaa: tohvelit.
Tohvelit.
En tiedä, miksi pidätte niitä. Ne ovat tuskin jalassa.
Niin te kävelette.
Tohveli jalan edessä.
Se ei ole edes jalassa. Sitä vain potkitaan. Potku, askel.
Potkaise tohvelia, askel.
Potku...
Te rakastatte vokaaleja.
Ette välitä. Kirjain A. Montako A:ta voi laittaa kadun nimeen?
Kuinka monta? Liian monta A:ta.
Siksi jos joku tulee Havaijille, älkää kysykö reittiohjeita.
Joka katu kuulostaa samalta.
Kun kysyy ohjeita, vastataan: "Helppoa. Näin pääset sinne.
Ensin pitkin Kaleakalakakaa.
Käänny oikealle Laukaladakalakauta.
Vasemmalle Naukauaakalaa.
Ja oikealle Ahaahahaha'aaata.
Tykkään kaikesta Havaijilla. En saa siitä tarpeekseni.
Vaikken kuuntele musiikkia, Täällä en voi lakata kuuntelemasta.
En tunne sanoja. En välitä.
Ajan ja laulan...
Te taputatte.
Keksin sen laulun äsken.
Ette edes tiedä sanoja.
Lauloin vain vokaaleja.
Hula on tätä.
Hula on kaikki.
Seksikkäin tanssi ikinä.
Kaikki seksikkäät tanssit -
on varastettu hulasta.
Hula on seksikästä.
Nainen puhuu miehelle tanssin kautta. Se on seksikästä.
Hän kertoo tanssilla, mitä haluaa.
"Tule käymään.
Kun aurinko laskee.
Vie minut päivälliselle.
Jos pidän sinusta,
saat mirriä."
Katsokaa tätä. Kaikki kulttuurit, kaikki rodut,
kaikki kansallisuudet ovat täällä hengailemassa, nauramassa.
"Hyvää aikaa." He eivät välitä.
Katson yleisöä, eikä meitä voi erottaa.
Moni meksikolainen tulee äitiäni vastaan, joka kysyy: "Filipino?"
"Meksikolainen!"
"Anteeksi."
On tapa erottaa aasialaiset toisista aasialaisista.
Korostuksen perusteella, ja vain jos heillä on korostus.
Korealaiset ovat helpoimpia,
koska kun korealalainen puhuu,
hän kuulostaa kuin olisi polttanut päivän maria.
Juuri ennen puhumistaan...
Korealaiset kuulostsvat Aasian kummituksilta.
Paras nuoruuden ystäväni oli korealainen.
Kun menin kylään ensi kertaa, hänen isänsä huusi yläkerrasta.
Luulin sitä kummitustaloksi.
Heti kun astuin sisään.
"Mitä vittua se oli?"
"Isä halusi tietää, onko sinulla nälkä."
Näin erottaa joka aasialaisen.
Vietnamilainen.
Mitä? En ole tehnyt vielä mitään.
Vietnamilaiset, tykkään heistä.
Tykkään teistä. Olette pienimpiä aasialaisia.
Olette pienempiä,
mutta sanon tämän,
älkää pelleilkö heidän kanssaan.
He tappelevat ketä vaan vastaan. He eivät välitä.
Ihan sama, miten vahva olet.
He tappelevat. He tulevat vastaan ja puhuvat.
Ne olivat pienet jalat.
Yksi tuli kerran luokseni show'n jälkeen.
"Hei, miksi sanoit minulle niin?"
He puhuvat tosi nopeasti.
He puhuvat näin nopeasti. "Hei, miksi sanoit minulle niin?"
He puhuvat tosi nopeasti.
Korealaiset kuulostavat maria polttaneilta,
vietnamilaiset kuin olisivat käyttäneet kokaiinia koko ikänsä.
"Hei, miksi sanoit minulle niin?
Älä puhu minulle niin.
Miksi sanoit minulle niin?"
Vietnamilaiset laittavat pisteen joka sanan perään.
"Hei. Miksi. Sanoit. Minulle. Niin?"
He puhuvat tosi korkealla äänellä. Todella korkealla.
He aloittavat alhaalta.
Ja siten menevät korkealle.
Kuin olisivat autossa kaukana -
ja sitten ajavat tosi kovaa ohi puhuen.
"Hei, miksi sanoit minulle niin? Älä sano niin."
Sanopa uudelleen. Nouse autosta ja puhu.
Japanilaiset.
Mitä?
Vain jos heillä on korostus, meidät voi erottaa.
Japanilaiset.
Helppo erottaa.
Kun japanilaismies puhuu,
se tulee palleasta.
Täältä, mistä -
japanilaismies kehrää.
Ha!
Hei!
Japanilainen!
Japanilaisnainen,
ihan sama, onko hän 12-vuotias -
vai 75-vuotias,
hän kuulostaa aina 12-vuotiaalta.
Hyvä on.
Aloitetaan.
Hyvä on.
Siksi kukaan ei katso japanilaista pornoa.
Kukaan ei katsele sitä. Sitä on ärsyttävää katsella.
Hyvä on, aloitetaan.
Jatka!
Voi silmääni.
Viime Netflix specialini jälkeen moni meksikolainen on tullut katsomaan.
Moni meksikolainen tulee nykyään.
He tulevat ja sanovat aina samaa show'n jälkeen.
"Hei, runkkari."
Se on niin rasistista. En tiedä miksi. En tiedä. "Hei, runkkari."
Miksi imitoidessani meksikolaismiestä kuulostan aina -
kuin olisin putoamassa kielekkeeltä.
Se on niin väärin.
Se on kamala imitaatio, mutta siltä he kuulostavat.
He kuulostavat aina kuin olisivat putoamassa.
Mitä pitempi virke, sitä pidempi pudotus.
Meksikolaiset tulevat aina -
ja sanovat saman asian joka kerta.
"Äitisi on ihan kuin minun äitini.
Äitisi tekee kaikkea mitä minunkin äitini."
Mitä minä sanoin?
Näytät aivan chololta.
GETOSTA GETTYYN
Pelotat minua.
Yritän kertoa vitsiä, mutta hän...
"Sano se oikein.
Sano se oikein, runkkari."
On vaikeaa on olla hauska, kun cholo kyttää näin?
Mikä on nimesi?
-Jason. -Jason?
-Filipino vai meksikolainen? -Filipino.
Hän on filipino.
Jumalauta.
Tajuatteko, mistä puhun?
Näytät veljeltäni.
Jason.
Tämän haluan kaikkien tietävän.
Meksikolaiset ja filipinot näyttävät samalta syystä.
Siihen on syy, miksi he liittyvät toisiinsa.
Se on syvemmällä kuin Vicks VapoRub.
Se ei ole ainoa yhdistävä side.
En halua, että tulette sanomaan:
"Minunkin äitini käyttää VapoRubia. Se on hullua." Ei ole.
Siihen on syy.
Liitymme yhteen monella tasolla syystä.
Espanja miehitti Filippiinejä yli 350 vuotta.
Se on todellista.
Lisäännyitte kanssamme.
Olimme ensimmäinen hybridirotu. Sitä filipinot ovat:
aasianespanjalaisia. Filipino.
Sitä me olemme.
Mitä tapahtui, oli pahaa, mutta myös hyvää.
Saimme heidän piirteitään ja kulttuuriaan. Näytämme heiltä.
Kahden tunnin lentomatkan päässä Japanista.
Aasian sydämessä. Siellä Filippiinit ovat.
Katsokaa meitä. Meillä ei ole edes aasialaisia sukunimiä.
Koska he jättivät nimensä sinne.
Meillä ei ole aasialaisia nimiä vaan latinonimiä. Katsokaa sukunimiämme.
Minun perheessäni, De La Fuente Santos Gonzalez.
Olemme meksikolaisia.
Olemme Aasian meksikolaisia.
Se on tosipuhetta.
Filipinot tekevät kaikkea mitä meksikolaisetkin. Kaikkea.
Mitä teillä on? Quinceañera debut.
Saimme sen heiltä.
Juhlimme tytärtä, kun hän täyttää 15.
Hän on 15? Sama juttu.
Pidetään iso juhla.
Meksikolaiset tekevät sitä koko ajan.
"Olet 15, valmis naiseksi, mija, on Quinceañerasi."
"Oletko varma? Olen vasta 15."
"Olen varma.
Äitisi on vasta 30."
Se oli sekoa.
Mutta se on hauskaa.
Se on vain vitsi.
Älkää olko niin herkkiä.
Vetäkää käteen!
Stereotyypit ovat hauskoja, koska ne ovat tosia.
Meillä kaikilla on niitä. Naurakaa niille.
Kuka välittää. Kaikki filipinot eivät ole hoitajia, mutta monet ovat.
En tunne kaikkia täällä, mutta tiedän, että meillä on sama setä.
Joka pyhäpäivä hän puhuu kaikille.
Pelkäämme sitä, koska se kestää ikuisesti.
Koska hän ei tiedä, mitä sanoa.
Hän aloittaa joka keskustelun: "Öö..
Tiedäthän...
Joseph...
Muista...
Se...
Hitto, se...
Aina se öö.
Vein setäni ostariin. Olimme ravintola-alueella.
Istumme ja hän yrittää puhua. Hän on äänekäs, joten kaikki katsovat.
Se nolostuttaa eniten,
koska hän on äänekäs, kaikki katsovat ja hän sanoo: "Öö...
Joseph, muista...
että...
kerran sinä...
ostit minulle...
Minä sanon: "Mitä yrität sanoa?"
"Öö. Yritän sanoa. Hetki.
Älä hoputa. Yritän ajatella.
Älä hoputa!
Kerran ostit minulle..."
Kaikki koko ravintola-alueella katsovat.
"Öö...
että ostit minulle drinkin?
Ostit tuon drinkin."
"Joo. Mitä siitä?"
"Tulit se kädessä, ja siinä oli -
iso pilli.
Muistatko ison pillin?
Putang ina, onpa iso pilli.
Muistatko, katsoit pilliä ja suutuit?"
-"Joo, mitä siitä?" -"Käskit minun vain juoda sen?
Muistatko, kun käskit juoda sen?"
"Joo, mitä siitä?"
Kaikki katsovat.
"Aloin juoda sitä -
ja...
Minä...
Minä juon sitä ja imen pillillä,
kun musta pallo ampaisee suuhuni.
Minä imen -
ja imen, ja -
mustat pallot ovat suussani.
Imen ja tukehdun mustiin palloihin.
Suuni on täynnä mustia palloja, ja tukehdun ja imen..."
"Ole nyt hiljaa!
Se on palleroteetä!"
"Juuri sitä. En tykkää siitä."
Siksi filipinojen pitäisi olla vain hoitajia.
Olkaa vain hoitajia, ei lääkäreitä.
Kuvittele setäni lääkärinä -
leikkauksessa.
"Hoitaja, saanko...
sen... hitto.
Sen... tiedätkö...
Jolla leikataan...
Leikataan...
Tiedätkö..."
Hoitaja kysyy: "Putang ina, minkä?"
Mitä tarvitsette?"
"Sen... jutun...
Sen..."
"Hän kuolee. Mitä tarvitset?"
Mitä?
Sano se."
"Sen jutun...
Sen..."
Me olemme stereotyyppi.
Filipinot muovautuvat stereotyypiksi.
En tiedä miksi,
mutta he muovautuvat stereotyypiksi.
Sanoin viimeksi, katsokaa ympärillenne. He ovat täällä.
Äitini ei ole täällä, mutta kun katson, hän on tuolla.
Lyhyet hiukset, lasit.
Käsilaukku sylissä, tuolla hän on.
Tuolla hän on.
Nenäliina.
Louis Vuittonin laukku.
Hämmentyneenä: "Missä olemme?
Missä olemme?
Mitä tämä on?"
Tykkään meistä.
Heillä täytyy olla Louis Vuittonin käsilaukku.
Olen ostanut niitä lukemattomia äidilleni.
Mitä hän laittaa sinne? Välipaloja.
Se on kallein näkemäsi eväsrasia.
Eivätkä ne ole edes hyviä.
Lapsena kaikki ystävät pyysivät äideiltään: "Saanko välipalaa?"
He ottivat laukuistaan herkkuja.
Doritoseja.
Snickersejä.
Juoksin äidin luo.
Hitto!
Hänen välipalansa olivat ravintolasta.
Pyysin äidiltä: "Saanko välipalan?"
"Tässä oyster crackersejä."
Ne on tehty imemään keittoa.
Hän antaa minulle niitä ennen tuntia.
"Laita tuota mahaasi."
Laitan sitä...
"Niele!"
Se on äitini huijaus.
Ja kenen tahansa äidin.
Eikä ole kyse tuloista. Se ei merkitse. He ottavat ilmaisjuttuja.
Jos niitä on. "Ota se."
Äiti sanoi aina: "Ota se.
Mene takaisin ja ota."
"Ota mitä?"
"Mitä se onkin.
Ota enemmän.
Laita käsilaukkuun.
Mene!
Ota lisää." Hän aina sanoi: "Ota lisää.
Joseph, mene takaisin ja ota lisää.
Ota lisää."
Tiedättekö, mitä se tarkoittaa? Varasta!
Varasta!
Hän haluaa lapsensa varastavan.
"Ota lisää."
En tykännyt käydä McDonald'sissa,
koska hän aina käski: "Mene takaisin ja hae lisää lautasliinoja."
"Miksi?"
"Koska tarvitsemme lisää kotona.
Hae lisää. Mene takaisin."
"Kuinka monta tarvitset?"
"Synttärisi ovat tulossa. Mene sinne."
Tungen lautasliinoja taskuun.
Olen vihainen. Katson äitiäni.
Hän on parkkipaikalla.
Minä itken.
Hän ei välitä.
"Toinen tasku!"
Poikani ei tiedä, miltä se tuntuu.
Hän ei tiedä.
Ostan lautasliinoja,
kalliita lautasliinoja, koska olen traumatisoitunut.
Varastin lautasliinoja koko ikäni. En halua pojalleni samaa.
Poikani ei tiedä nöyryyttävistä synttäreistä.
Syntymäpäiväni haisivat.
Äiti jakoi kakkua ja ojensi lautasliinoja,
kaikki erilaisia.
"KFC, McDonald's, Taco Bell,
Burger King, KFC,
Cheesecake Factory. Se on hyvä.
Se on paksumpi kuin muut."
Lapsilla on hyvä.
Viisitoistavuotiaalla pojallani ei ole käsitystä, miten hyvä.
Nämä vitun milleniaalit.
Niinkö heitä kutsutaan tänä vuonna? X-sukupolvi? Milleniaalit?
Nynnyt?
Niinkö heitä kutsutaan? Nynnyt? He ovat nynnyjä.
Jos siellä on 15-vuotiaita, olette kaikki nynnyjä.
Vitun nyn... Vai mitä?
Olenko oikeassa? He valittavat.
Heille ei voi huutaa.
He sanovat jotain. Joudut vaikeuksiin.
He sanovat: "Voi Luoja. Äiti huusi minulle.
Pelkään mennä kotiin,
koska äiti huusi minulle."
Vedä käteen. Pilailetko?
Pelkäät mennä kotiin, koska äiti huusi?
Minun äitini ei muuta tehnytkään.
Ainoa kieli, jota hän puhui, oli huutaminen.
"Hä?
Mitä?
Sano vielä!
Sano se!
Mitä sinä sanoi?
Mitä sanoi? Käänny.
Käänny ympäri."
Se oli ainoa kieli, jota äiti puhui. Huuto: "Hä?
Milloin? Milloin teit sen?
Mihin? Mihin menit?
Hä? Mitä?
Hukkasitko eväsrasiasi?"
Hukkasin kerran eväsrasiani.
Niin äiti kuritti.
Hän ei ikinä koskenut minua.
Hän hyökkäsi verbaalisesti.
Hän mursi sanoilla.
Kuulustelu.
Kaksi ja puoli tuntia huutoa.
"Mitä?
Missä eväsrasiasi on?
Mihin panit sen?"
"En tiedä."
"Miten niin et tiedä? Mihin menit?
Menet kotoa kouluun, koulusta kotiin.
Missä hukkasit sen?
Mitä? Laitat eväsrasiasi mihin vaan. 'En tiedä mihin.
En tiedä, missä mikään on.
En tiedä missä.'
Missä eväsrasiasi on?
Missä?
Mihin panit sen?"
"En tiedä."
Sitten hän vain toisti sanomani typerällä äänellä. "En tiedä.
Miten niin et tiedä? Miten?"
"En tiedä. Mitä haluat, että sanon?"
"Kerro, missä se on." "En..."
Kaksi tuntia.
-"Missä?" -"En tiedä."
-"Hä?" -"En..."
Hän halusi rään tulevan suustani ja sitten hengittäväni samaan aikaan.
Se teki hänet iloiseksi. Niin hän tiesi, että olin valmista.
Silloin hän sanoi:
"Hengitä, Joseph.
Hengitä. Voi Luoja.
Hengitä, Joseph.
Se on vain eväsrasia."
Sitten hänen piti nöyryyttää minua. Hän pani evääni Tupperware-rasiaan.
Siten hän nöyryytti minua. Hän sanoi: "Panen evääsi Tupperware-rasiaan."
Minä itkin: "Miksi?
En halua mennä kouluun."
"Mikset?"
"En halua mennä kouluun eväät Tupperwaressa."
Koska se oli noloa.
Jos panisin poikani kouluun Tupperwaren kanssa,
siinä olisi kirkas astia, sininen kansi,
jossa lukisi Tupperware.
Poikani olisi ylpeä siitä.
Äitini Tupperware -
oli yleensä tyhjä Cool Whip -rasia,
Country Crock.
Kerran hän pani ne jäätelörasiaan.
Punaiset kahvat. Kotitehtävät ja eväät siellä. Se näytti salkulta.
Eväät Cool Whip -rasiassa. Niin noloa.
"Anna Sharpie, jotta voin kirjoittaa nimesi kanteen."
Ihan kuin jollain muulla olisi samanlainen.
"Olen aika varma, että olen ainoa, jolla on Cool Whip -rasia."
"Ikinä ei tiedä."
"Minä tiedän."
Kuljen ruokalassa etsien istumapaikkaa -
Cool Whip -rasiani kanssa.
Kaikki lapset katsovat.
"Antaako äitisi syödä kermavaahtoa?"
"En tiedä, mitä siinä on."
Istun pöytään -
Cool Whip -rasioineni.
Kaikki lapset vaihtavat eväitään,
mutta kukaan ei halua vaihtaa mysteerieväisin.
Vesi tulee kielelle,
kun näen kaiken vaihtokaupan.
"Vaihdan kalkkuna-juusto-leipäni -
maapähkinävoihin ja hilloon."
"Vaihdan suklaakeksini -
noihin Pringleseihin."
"Vaihdan maitokaakaoni -
tuohon Gatoradeen."
Katson heitä kaikkia.
"Haluaako joku mungopapuja?
Mungopapuja?
Hyvää. Mungopapuja?
Saat pitää rasian."
Joku kysyi: "Mikä on mungopapu?"
Piti selittää hänelle.
"Näitä pieniä, pyöreitä, vihreitä papuja. Riisipedillä.
Jos kaivaa tarpeeksi syvälle, voi löytyä katkarapua."
Joku toinen kysyi:
"Mitä tuo kastikepussi on sen vieressä?"
"Patisia.
Kalakastiketta.
Se todella korostaa mungopavun makua.
Älä roiski sitä paidalle tai haiset mirrille koko päivän."
Yksi juttu pojastani.
Hän ei tiedä, mikä eväsrasia on.
Pojalla on maksukortti.
Nolottaa jopa sanoa se.
Koulu hyväksyy luoton, ja hänellä on maksukortti. Se haisee.
Hän ei tiedä eväslaatikon vastuusta,
menee kouluun ja vinguttaa.
Kuritan häntä silti.
Suutun hänelle silti.
Hän soitti minulle yksi keskiviikko ja sanoi: "Isä,
kortillani on vain 40 senttiä."
Minä sanoin: "Voi Luoja.
Vedä käteen.
Mitä söit maanantaina, paskiainen, sisäfilettä?
Menetkö ruokalaan kuin yökerhoon?
Maitokaakaot tälle. Antaa mennä."
Minulle on outoa sanoa tätä, mutta poikani ei tunne riisiä,
kuten minä tunsin. Riisi oli minulle kaikki,
aamiainen, lounas, päivällinen.
Monet siellä kysyvät:
"Ai filipinot syövät aamiaista?" Kyllä.
Se on edellisillan päivällistä ja muna.
Siinä kaikki.
Ja se on herkullista.
Söimme vain riisiä.
Se on avain aasialaistalouteen:
riisi.
Sitä on aina kiehumassa.
Aina padallinen riisiä kiehumassa.
Riisikeitin aina päällä.
Jos jää jumiin aasialaisen kotiin -
kaikki valot pimeänä, keittiö löytyy.
Etsi sitä pientä punaista valoa.
Siellä on se riisi.
Lähetin pojan hakemaan riisiä:
"Joe, hae riisipaketti."
Hän juoksi parin käytävän päähän ja palasi pikku riisipussin kanssa.
Se oli hänen kädellään.
Vaikka tiesin, että se hänen pitikin hakea,
aloin muistella sitä, kun olin saman ikäinen.
Riisipussi, joka minun piti hakea, oli tämän jakkaran kokoinen.
Se painoi kaksi kertaa minun painoni. Se piti raahata äidille.
Iso nailonsäkki,
jossa oli tekstiä kiinaksi.
Alareunassa luki 50 paunaa.
Äiti laittoi sen keittiön takanurkkaan roskiksen viereen.
Päältä avattuna.
Sisällä oli muki, jonka kahva oli rikki.
Sen nimi oli mittamuki.
Hän opetti keittämään riisiä. Muistan sen päivän.
"Opetan sinut keittämään riisiä. Tämän kerran opetan sinua."
"Selvä.
Miten teen sen?"
"Ota pari mukillista riisiä, laita pataan,
lisää vettä, puristele riisiä. Puhdista se sillä tavoin.
Jos vesi on harmaata, riisi on likaista. Kaada vesi pois.
Laita lisää vettä. Puristele riisiä. Puristele sitä.
Jos vesi on harmaata, riisi on likaista. Kaada vesi pois.
Jatka, kunnes vesi on kirkasta.
Kun vesi on kirkasta, lisää vettä. Sen voi keittää."
"Kuinka paljon vettä lisään?"
"Tähän viivaan asti."
Näin keitetään täydellistä riisiä.
Haluan maailman tietävän.
Tämä on muinainen salaisuus.
Joka aasialainen tietää, kuinka keitetään riisiä.
Ei tarvita mittamukia eikä riisinkeitintä.
Vain riisiä, kattila ja tämä viiva.
Monet katsovat ja kysyvät: "Miten se tehdään?
Tuossa ei ole järkeä." Minä selitän.
Laita kattilaan joku määrä riisiä.
Täytä se vedellä.
"Paljonko vettä?"
Kosketa riisiä tällä -
ja täytä vedellä tuohon rajaan asti.
Täydellistä riisiä.
Lapsilla on nyt niin hyvä.
Niin hyvä.
Kurittaminen on myös helpompaa.
On paljon helpompaa kurittaa poikaani.
Äitini piti olla luova.
Minulle se on helppoa.
Jos poikani mokaa, ja tämä sopii kaikille,
hän mokaa, mitä tehdään? Otetaan puhelin pois.
Se tehoaa.
Ei tarvita solvaamista eikä fyysistä koskemista.
Ottaa vain puhelimen pois.
Poikani ei tiedä, mitä tehdä, kun otan puhelimen.
Hän luhistuu, kun otan puhelimen.
Sanon: "Anna se puhelin." Hän: "Isä,
mitä minä nyt teen?"
Hän ei ole ikinä nähnyt kättään. "Mikä tämä on? Haloo?"
Kun äitini kuritti, hitto.
Hän ei ikinä lyönyt, mutta jumalauta.
Kerran piilouduin komeroon.
Hän meni ohi, ja säikäytin hänet. Hyppäsin ulos: "Ba!"
Äiti sanoi: "Sekö oli hauskaa?
Pelästyttää minut noin?
Mene takaisin komeroon.
Mene sinne. Istu siellä. Istu siellä, kunnes käsken sinut ulos."
Joten istuin komerossa.
Sitten hän unohti minut.
Hän tuli pyykkeineen. "Mitä sinä täällä teet?"
"Sinä käskit.
Olen ollut täällä koko päivän."
Hän ei edes pyytänyt anteeksi. "Mene huoneeseesi. On myöhä."
Menin huoneeseeni itkien. Hän ei välittänyt.
Soitti siskolleen ja leuhki, mitä oli tehnyt.
"Et usko, mitä tein Josephille.
Laitoin hänet komeroon.
Koko päiväksi.
Vannon.
Kuljin ympäriinsä. 'Missä Joseph on?'"
Poikani.
Hän on 15. Hänen ikäistensä juttu. Hän luulee olevansa näppärä, muttei ole.
Sanon sen myös hänelle.
Jos sinulla on pieni poika,
ole rehellinen hänelle. Puhu kuin miehelle.
En osaa puhua tytöille, mutta jos sinulla on poika,
puhu hänelle kuin miehelle. Saat kunnioitusta.
En piilottele tai sokerikuorruta.
Kerron asiat sellaisinaan. "Joe, tiedän, mitä teit siellä."
"Mistä sinä puhut?" "Sanon vaan,
minäkin oli 15.
Tiedän, mitä teit siellä.
Mitä ikinä teetkin, minäkin tein. Olin vain parempi siinä."
"Mistä sinä puhut?" "Älä viitsi, Joe.
Olit puoli tuntia suihkussa. Tiedän, mitä teit."
"En... Kävin suihkussa." "Et käynyt suihkussa."
"Mistä tiedät, etten käynyt?" "Olit siellä puoli tuntia,
ja hiuksesi ovat kuivat.
Ostin ison pullon Head and Shouldersia, Nyt se on tyhjä.
Mutta sinulla on yhä hilsettä. En tiedä miksi,
mutta kullisi haisee aina mintulta.
Minttu ja sinkki tulee täältä.
Se on Head and Shoulders, ei Kulli ja Käsi.
Siinä lukee Head and Shoulders.
Siinä ei lue Kulli ja Käsi, vaan Head and Shoulders.
Se ei ole näppärää."
"Hyvä on."
Sellainen poikani on nyt. "Hyvä on.
Lupaan.
Teen sen niin, ettet tiedä."
Sitten hän tarjosi ylävitosta.
"En kyllä tosiaan kättele."
En koske murha-asetta.
Hyvännäköinen lapsi.
Pää täynnä hiuksia, iso afro.
Tumma iho.
Hänellä on tummempi iho.
Hän on käynyt jalkapallo-otteluissa,
ja häneltä kysytään, onko hän puoliksi musta.
Hän sanoi jopa minulle: "Monet uskovat, että olen puoliksi musta."
"Selvä, mitä vastasit?"
"Olen myöntänyt."
"Miksi sanot niin?" "En tiedä. He eivät tiedä."
"Entä kun haen sinut, ja he huomaavat, ettet ole puoliksi musta."
"Älä hae minua."
Sitten hän pyysi minulta DNA-testiä,
koska oli nähnyt mainoksen.
"Hei, isä, hankitaan DNA-testi."
"Miksi haluat DNA-testin?"
"Katsotaan, onko suvussani mustaa.
Ehkä kauan sitten -
suvussamme oli joku musta,
ja se saavutti minut. Katsotaan. Se olisi kivaa."
"Joe, suvussa ei ole mustaa."
"Et tiedä. Katsotaan."
"Suvussa ei ole mustaa.
Tätisi nai mustan miehen, mutta se ei auta sinua."
"Älä nyt, isä.
Hanki se.
Se on siistiä."
Joten hankin sen.
Me teemme sen.
Toivon, en tiedä...
Toivon, että se tulee takaisin mustana. Jos tulos on musta, Aion sanoa:
"Häivy talostani.
Etsi oikea isäsi.
Kuka vittu tämä lapsi on? Anna maksukortti takaisin, paskiainen."
Hän aina temppuilee.
Aina temppuilee.
Anteeksi, täällä on -
musta mies. Anteeksi.
-Mikä on nimenne, sir? -Malcolm.
Malcolm, jumalauta, sen mustempi ei voi olla.
Paskiainen.
Malcolm.
Tietenkin.
-Onko hän naisesi? -Tämä on vaimoni.
-Mitä kansallisuutta olet? -Filipino.
Filipino.
Tältä poikani vanhempien pitäisi näyttää.
Poikani vanhemmat ovat täällä.
Luuletteko, että vitsailen? Kun näytän hänet, kysytte: "Onko tuo poikasi?"
Poikani tuli kerran luokseni. Tämä on tosi juttu.
Olimme...
Olin huoneessani ja hän aina temppuilee.
Mutta koska hänellä on niin kauniit hiukset.
Se on kaunis.
Hän näyttää kuin yhdeltä Jacksonseista.
Hän tulee luokseni.
"isä, kun vanhenen, tulenko kaljuksi kuin sinä?"
Se loukkasi minua pahasti.
Hän ei ymmärrä, miten pahasti se loukkasi.
Halusin kertoa, että se loukkasi,
mutta vain äänensävyllä.
"Arvaa mitä? Sait hiuksesi äitisi puolelta,
jossa kaikilla on hiukset.
Siksi sinulla on niin paljon hiuksia. Et kaljuunnu kuin isäsi."
Poika sanoi: "Makeeta."
Ja meni huoneeseensa kuin kusipää.
Minä oli murtunut.
"Vittu tätä lasta."
Siksi aina kun hän kysyy, minulla on tilaisuus tyrmätä hänet.
Teen sitä, Malcolm.
Parin viikon päästä hän kysyi:
"isä." Hän oli surullinen.
"Voinko puhua hetken,
ja lupaa, ettet tee siitä vitsiä?"
"Joo.
Minä lupaan."
"Olen vakavissani. Se vaivaa minua,
ja minun on puhuttava, joten ei vitsejä."
"Puhu minulle. Mikä vikana?"
Miksi itket? Mikä hätänä?
"Selvä.
En tiedä, miten sanoa tämän...
Häpykarvani ovat kasvaneet nyt pari vuotta..."
"Sinun pitää varoittaa minua aiheesta.
Et voi vain sanoa tuota. Sinun pitää varoittaa etukäteen.
Yritän syödä lounasta. Nyt mielessäni ovat häpykarvat."
"Älä nyt. Sanoit, ettet -
vitsaile. Olen vakavissani. Kuuntele.
Häpykarvani ovat kasvaneet pari vuotta."
"Olet teini-ikäinen. Niin kuuluukin.
Niiden pitäisikin kasvaa. Mikä vaivaa?
Miksi se suututtaa?"
"Ei. Kuuntele."
"Minä kuuntelen. Mikä vaivaa?"
"Minä aina luulin,
että kun häpykarvat kasvavat,
peniskin alkaisi kasvaa?"
"Joo, ja?"
"Penikseni ei kasva.
Vain häpykarvat. Penis on saman kokoinen kuin kaksi vuotta sitten,
mutta häpykarvat ovat pitkät.
Ne vain kasvavat. En tajua.
Isä!
Isä!"
En tiedä, mitä tehdä. Otan puhelimeni.
"Mitä vittua?"
"Mitä sinä teet, isä?"
Minä vastaan:
"Peruutan sen DNA-testin."
"Voi Luoja.
Täytyykö kaikesta tehdä vitsiä?
Täytyykö kaiken olla vitsi?"
"Teit pilaa karvoistani.
Nyt minä teen sinun."
"Voi Luoja.
Älä viitsi.
Oikeasti.
En ymmärrä, mitä tapahtuu.
Mitä tapahtuu?
Mitä pitäisi tapahtua?
Olen odottanut eikä mitään tapahtu.
Isä!"
Tartuin hänestä.
"Lopeta vollottaminen.
Lopeta." "Kerro, mitä pitäisi tehdä.
En tajua, isä."
"Lakkaa itkemästä." "Kerro sitten. Mitä?"
"Kuuntele. Katso minuun. Kuuntele."
"Voi Luoja. Mitä?"
"Valitettavasti -
sekin tulee äitisi puolelta."
Nyt se huono puoli kertomuksesta.
Valehtelin pojalleni.
Hän ei saanut sitä äitinsä puolelta.
Se on 100 % minun kullini.
Tiesin kuvauksesta, että se oli minun. "Hitto. Se on minun. Minullakin -
on samanlainen vehje."
Mutta en kerro sitä hänelle.
En sano: "Joo, se on sukukulli,
ja minä luovutin sen sinulle." Ei hitossa.
Se on kulli, jonka luovutan eteenpäin sukupolvelta toiselle. En kerro hänelle.
Ne kortit hän sai.
Nyt hän saa pelata niillä.
Minun pieni kullini toimi.
Toimi minulle. Se toimii hänellekin.
En aio surra sitä.
Hän saa hoidella sen. Olisin surullinen, jos hän olisi sanonut:
"Minulla ei ole kullia." "Voi hitto.
Olen pahoillani.
Hupsista.
Ehkä Malcolm ei ole isäsi."
Haista vittu, Malcolm. Naurat tälle liian kovaa.
Haista vittu. Näettekö?
Nauraa kovaa iso musta kulli -vitsille.
Mutta sitten hän suuttui Malcolm-vitsistä. "Koska olen musta,
nimeni pitää olla Malcolm."
Stereotyypit ovat hauskoja syystä, juuri tästä syystä.
Se on hyvä stereotyyppi, Malcolm. Tiedät sen.
Koko elämäsi on siunattu sillä stereotyypillä.
Ison kullin stereotyypillä. Emme tiedä, onko se iso,
mutta kukaan ei lyö vetoa vastaan.
Me oletamme, että se on iso, koska se on sinun stereotyyppisi.
Kuten sinun, että olen hyvä matikassa. Haista vittu, Malcolm.
Mutta se huonosta puolesta.
Et voi suuttua, jos joku kailottaa stereotyypistäsi,
koska se on vain hauskaa. Pidämme hauskaa, joten älä suutu.
Jos otat yhden stereotyypin, joudut ottamaan ne kaikki.
Älä vääristy stereotyyppiesi mukaan.
Älä suutu, jos joku kysyy: "Tykkäätkö kanasta?"
"Koska olen musta vai?
Mustienko täytyy pitää kanasta koko ajan?"
"Onko sinulla iso kulli?" "Joo."
Valitettavasti -
minulla ei ole. Eikä ole pojallanikaan.
Tämä on syvältä pojalleni, kun tämä tulee Netflixiin.
Kirottua.
Vittu!
Hän kulkee koulun käytävällä, ja kaikki ovat näin.
"Se oli vain vitsi."
Ei ollut.
Se oli totta.
Mitä siitä?
Hänellä on pieni kulli eikä sillä ole väliä.
Pieni kulli. Vitut.
Se toimii.
Hän kulkee läpi teinivuosien epävarmana pienestä kullistaan.
Parikymppisenä hän kerää itsevarmuutta.
Sitten kolmikymppisenä, jos hän ei luota pieneen kulliinsa siihen mennessä,
menen ja puhun hänelle.
"Hei, mies.
Hei. Oletko yhä vihainen siitä pieni kulli -jutusta?"
"Joo. Se oli surkea."
Se on poikani 30-vuotias ääni.
"Joo. Se oli surkea."
30 vuotta. Kullini on 15-vuotias.
Teen sen tälle puolelle: "Joo, olen 30. Kullini on 15.
Mitä vittua?"
Silloin tartun häneen.
"Kuuntele.
Kuuntele minua." "Mitä?
Mitä voit sanoa?"
"Sydämeni pohjasta, Joe.
Sinulla on pieni kulli.
Sinun pitää tehdä vain tämä. Korjaa luottosi."
Ja se on totuus, Malcolm.
Jos haluaa elää.
Jos haluat elää ison kullin elämää kuin Malcolm,
korjaa luottosi.
Sinulla on pieni kulli, korjaa luottosi. Se on totuus. Onko kulli pieni?
Hyvä luotto kasvattaa kullia 25 cm.
Se on totuus.
Monilla täällä on pieni kulli kuin minulla.
Ette naura yhtä kovaa.
Yritätte väistää.
Olla nauramatta kuin tämä osa vitsiä ei koskisi teitä. Katsotte minua näin.
Mutta tyttönne vieressä nauraa.
"Mille sinä naurat?" "Korjaa vittu luottosi."
Se on totuus.
Korjatkaa luottonne.
Se toimii.
Se toimii minulle. Olen itsevarma. En välitä.
Olen sinkku ja minulla on hyvä luotto. Kerron heti naisille:
Minulla on pieni kulli.
Mutta minulla on hyvä luotto. Voiko iso kulli ostaa sinulle talon?
Tämä paskiainen voi.
Se on tosipuhetta.
Kuulen kaiken, mitä sinäkin, Malcolm.
Kuuletko isokullijutun? Minäkin.
Naiset eivät ole kuin miehet.
Naiset ovat eri olentoja. He rakastavat, kun rakastavat.
Huolehdit naisesta, välität ja suojelet.
Vaalit.
Kunnioitat. Rakastat.
Kaikki se tekee hänestä kuningattaren. Katso, mitä se tekee egollesi.
Katso, mitä nainen tekee egollesi.
Hän tietää, mikä on tärkeää miehelle, hänen egonsa.
Miehet tykkäävät siitä.
Hän sanoo sinulle, mitä tiedät, että hänen ei pitäisi sanoa.
Hän valehtelee sängyssä.
Uskot sen valheen.
Tykkäät siitä,
koska se tuntuu hyvältä. Et kyseenalaista sitä.
Kenelle sinä puhut?
Tykkäät, kun hän sanoo sen. Pyydät toistamaan.
"Voi luoja. Au!"
"Ai sattuu vai?"
"Joo, voi Luoja!"
Koolla ei ole väliä. Hän ei katso sitä.
Se on pieni, mutta hän ei välitä. Hän rakasta sinua.
Hän rakastaa sinua.
Se fyysinen puoli. Hän tykkää rakastella. Hän ei välitä koosta. "Se on minun.
Minun.
Se on minun.
Minun.
Nukun sen päällä."
Lakatkaa yrittämästä isokullijuttuja.
Miksi teemme niitä?
Lopettakaa ne isokullijutut.
Älkää yrittäkö sitä, mitä Malcolm tekee luonnostaan.
Seis!
Olkaa oma itsenne.
Minä olen koko ajan. Menen sisään, mutta mitä voin tehdä?
Selkä kaarella kuin niin tulisi lisää kullia. Mitä teen?
Kuin lonkassa olisi lisäkulli.
Se pitää vain vapauttaa. "Siinä se on. Tunnetko?"
Pallisi ovat luonnon stoppari.
Pallisi sanovat: "Kulli loppui." Pallit aina sanovat sen.
Pallit sanovat: "Siinä oli koko kulli.
Pelkät pallit jäljellä."
Lakatkaa yrittämästä isokullisuutta.
Älkää vetäkö ulos ja takaisin sisään.
Mitä oikein teette?
Tarvitaan lasertähtäintä saada se takaisin sisään.
Seis!
Jättäkää se sisään.
Jättäkää sisään.
Survokaa sitä mirriä.
Survokaa mirriä.
Survokaa sitä.
Survokaa.
Vittu survokaa.
Työntäkää.
Survokaa.
"Mihin me oikein mennään?"
Vittu survokaa.
"Olemme keittiössä."
Olkaa iloisia kutsusta kartanon juhliin.
Olkaa iloisia siitä.
Se on hänen kartanonsa. Hänen 40 miljoonan dollarin kartanonsa.
Ja hänellä on juhlat,
ja ainoana vieraslistalla olet sinä.
Tulee kyynel silmään, kun ajattelenkin.
40 miljoonan dollarin kartanojuhlat.
Ja hänellä on yksi henkilö vieraslistalla, sinä.
Se on ihmeellistä.
Valitettavasti et pääse aivan perille asti kartanossa.
"Sinulla on iso paikka."
Mutta voit kehua ovenkarmeja.
Sormeilla ovenkahvaa. Sormeilla kahvaa.
Etsiä vara-avainta. Se on sisällä, ylhäällä ja tuolla.
Siellä se on. Vannon sen.
Etsi se.
Malcolm on yläkerrassa. "Täällä on poreallas."
Haista vittu, Malcolm.
Aion kertoa pojalleni totuuden:
"Kuule, Joe, koolla ei ole väliä.
Ei sillä ole väliä."
Täällä tuli hiljaista.
Onko koolla väliä?
-On. -Onko?
Onko koolla väliä?
Kyllä!
Onko?
On?
Yksi ei.
Olin oikeassa.
Kysyn uudelleen.Onko koolla väliä?
On!
On.
Ei, täällä alhaalla. On, tuolla ylhäällä.
Näettekö, mitä hyvä luotto antaa.
Hyvä luotto antaa permantopaikan.
Malcolm on eturivissä. Iso kulli ja hyvä luotto.
Paskiainen.
Eihän sinulla vaan ole iso mirri?
Mitä? Oliko se huono?
Seis. Sanoin, että minulla on pieni kulli.
Ehkä hän ei huutanut. Ehkä se oli iso mirri.
"On!"
"Hiljaa, iso mirri." "Ei. Hän valehtelee."
"Hiljaa, iso mirri." "Ei!"
Jos koolla on väliä,
miksi ykkösseksilelu,
joka aina loppuu kaupoista, on se pieni...
Katsokaa kaikkia naisia.
Kullini koko on juuri tämä.
Joka nainen ostaa sen vehkeen.
Kukaan nainen ei mene seksikauppaan ja sano: "Otan tämän.
Haluan naida jotain ja raapia samalla kurkkuani."
Joka nainen...
Kun käytätte sitä...
Olette rakkaita, Havaiji. Kiitos paljon.