Režija
NAJBOLJ GROZEN ČLOVEK NA SVETU
Film v 12 poglavjih, s prologom in epilogom.
Obravnavali smo epiderm, dermo in mišice.
Ta teden bomo …
Julie je bila razočarana nad sabo. Včasih je bilo to zanjo preprosto.
Še vedno je bila med najboljšimi študenti,
vendar je bilo preveč motenj, sporočil, posodobitev, objav,
nerešljivih globalnih problemov.
Čutila je glodajoče nelagodje, ki ga je poskušala zatreti z učenjem
in utapljanjem v digitalnih svetovih.
To ni bilo prav. To ni bila ona.
Medicino je izbrala, ker je bil to edini študij,
kjer se je njen trud v srednji šoli obrestoval
in so njene odlične ocene resnično nekaj pomenile.
Potem pa jo je zadelo.
Njena strast je bila od nekdaj duša.
Um, ne telo.
Operacija je tako oprijemljiva.
Skoraj tako je, kot bi bil mizar. –In zdaj …
Vedno me je zanimalo, kaj se dogaja v nas, naše misli, čustva.
Kot bi se odprlo okno …
Ne telo.
Če te bo psihologija osrečila, se loti tega.
Mislim, da si res pogumna.
Ne morem več. Nočem.
Zapustila ga je.
Strlo ga je, a je spoštoval dejstvo,
da je prevzela nadzor nad svojim življenjem.
Opazovala je študente, bodoče norveške svetovalce.
To so bila večinoma dekleta z mejnimi motnjami hranjenja.
Recimo, da ste na zabavi.
Še vedno je bila ujeta v vlogo vzorne študentke.
Samo učenje. Kdaj bo začela živeti?
Kako ti je ime?
Julie. –Osebi je ime Julie.
Recimo, da se z Julie srečava na zabavi
in začutiva medsebojno privlačnost.
Hipotetično.
V resnici je bila zelo vizualna oseba.
Zdaj vem.
Hočem biti fotografinja.
Fotografinja? A tako.
Študentsko posojilo je porabila za fotoaparate in objektive.
Samo da boš to resno vzela.
Brez varnosti. Brez zadržkov.
Lahko pomagam? –Delala je v knjigarni.
Šla je na tečaj fotografije.
Našla je nove prijatelje.
Zdelo se ji je, kot da je prišla domov.
Oslo je postalo drugo mesto.
Novi kraji. Novi obrazi.
Živjo. Aksel. –Točno.
Ti si stripar, ne?
Slišala je, da je ustvarjalec Risa.
Žal mi je, zver sem.
Si ga brala? –Ja.
Res?
Pretvarjala se je, da ga je prebrala.
Spomnila se je le enega dela, ki se ji je zdel seksističen.
Vem, kaj misliš. Nič ni dovolj dobro.
Hujši od vseh idiotov si samo ti sam. Ampak …
Če bova nadaljevala, se bom zaljubil vate. Potem bo prepozno.
Mogoče bi bilo bolje,
da se nehava videvati.
Težava je razlika v letih.
Bojim se, da se bova ujela v začaran krog.
Precej mlajša si od mene.
Začela se boš spraševati, kdo si.
Čez 40 jih imam. Vstopil sem v novo obdobje,
ti pa še potrebuješ čas, da se najdeš.
Ne potrebuješ še mene, ki bom čakal. Svobodna moraš biti.
Bojim se, da bova prizadela drug drugega.
Pozneje je rekla, da je bil to trenutek,
ko se je zaljubila vanj.
Hvala.
Nesem tvojo torbo v spalnico?
Ja, prosim.
Dve enaki knjigi imam!
Kaj? –Ja.
Eno bom vrgla stran.
Imam lahko dve polici?
Koliko omar potrebuješ?
Koliko jih lahko dobim? –Ne, ne gre tako.
To je staro steklo, valovito …
Ne delaj tega. Ne tako!
Ne! Dvigni to kljukico.
Strah me je, da se bo razbilo. Rad gledam skozi to okno.
Saj se hecaš. –Pa se ne.
Tako je, ko si v razmerju.
Nekam hladna je do mene. Prej ni bila.
Res? Zakaj, misliš, da je tako?
Nerodno mi je povedati.
Prej sva bila samska.
Tako sva živela,
potem pa sem se naenkrat preselila k tebi.
Si srečna? –Ja.
Ne, ne, ne …
Si hodila z njim?
Ja, kratek čas.
Eden … –Nehaj!
Kako si predvidljiv!
Dajva se dol.
Živjo!
1. poglavje DRUGI
Živjo, Anna.
Kako sem te vesel. –In jaz tebe.
Si dobro? –Ja.
Živjo, Martin. –Dobrodošla. –Lepo, da sta prišla.
Oče je naredil načrt zanjo.
Morali bi jo obnoviti, a nočemo nič spreminjati.
Čudovita je.
Ja, a ima pomanjkljivosti, kot je vlaga.
To sobo sva dobila, ker nimava otrok.
Jaz spim zgoraj.
Vedno se mi zdi, da me Tone ne mara.
Samo sramežljiva je.
To praviš za dolgočasne ljudi.
Jaz sem na vrsti. –Prav.
Hvala. –Vino …
Belo vino? –Hvala.
Je med tvojimi prijatelji veliko družin z otroki?
Ne. Samo ena.
Potem je to zate najbrž nenavadno. –Ja.
Luštna otroka sta. –Hvala.
Kaj zdaj počneš, Julie?
Aksel pravi, da si začela pisati.
No, temu ne bi rekla pisanje.
Si skromna? –Ne. –Tako je videti.
Je kaj, kar bi rada počela?
Kaj bi delala?
Koliko vprašanj, Karianne.
Ko smo študirali, je bilo to vprašanje žaljivo. –Srečneži.
Ja. –Res smo imeli veliko svobode.
Danes je za mlade drugače.
Pritisk je obupen. Ni časa za razmislek.
Ves čas so pred zasloni. Poglej Williama.
Če nima omejitev, je nenehno pred zaslonom.
Bravo. –Dobro.
Nisi ti na vrsti, ampak Martin.
Julie je še vedno najbliže.
Spat bo treba.
Utrujena je. –Ne! –Pridi. –Ne!
Ja. –Ne! Nočem spat!
Nočem!
Eva, ne delaj spet tega. Pridi sem!
Ne, nočem!
Gremo!
Porednica! Dovolj. –Nočem.
Jaz hočem! –Nočem v posteljo!
Otroci so lahko naporni.
V redu je.
Zabava z otroki. –Ja.
Ne bi poskusila malo uživati? –Prosim, brez prepiranja.
Otroci so tu, kaos je, ampak vseeno poskusi.
Igraj se z njimi ali kaj podobnega.
Prosim, ne začni spet z otroki.
Oprosti, nisem jaz začel.
Si z nekom, ki je mlajši od tebe. Tako pač je.
Kmalu jih boš dopolnila 30. To niso slaba leta za otroka.
Jaz jih imam 44. Rad bi začel novo obdobje. S tabo.
To nima nič opraviti z mojimi prijatelji.
Zdi se, kot da nekaj čakaš. Ne vem, kaj.
Halo! –Mater …
Nočem se spuščati v to.
Res ne.
Vse je po tvoje.
Ker si prost, sva šla na dopust. –Strinjala si se.
Po vsaki izdaji se začneš dolgočasiti
in načneš temo o otrocih.
Ker sva med ljudmi z otroki, takoj načneš to vprašanje.
Ni res. –Pa je.
Potem pa dobiš idejo za nekaj novega
in izgineš za risalno mizo.
Kaj hočeš reči? Ne začenjaj s tem, to ni v redu.
Utihni, prosim. –Seveda bi bil ob tebi, če bi imela otroke.
Veš to. Veš, da hočem otroke.
Ja, tudi jaz bi jih nekoč imela.
Ampak ne vem … Nimam materinskega čuta.
Ne, krasna mama bi bila.
Prepričan sem. –Tudi jaz si želim otroke.
Nekoč. –Kaj potem čakava? Kaj se mora prej zgoditi?
Ne vem točno.
Prej bi rada še kaj naredila. –Kaj na primer?
Kaj te ovira? –Ne vem! Zakaj me to sprašuješ?
Napačen koncept imaš.
Večina ljudi ima otroke, preden si uredi življenje.
S tem se ukvarjajo pozneje. –Napačen koncept?
Tako počne večina.
Nočem, da se vse zgodi pod tvojimi pogoji,
na podlagi tvojih želja. –Razumem. Kaj si pa ti želiš?
Prosim te, nehajva. –Prav.
Če hočem jutri prenašati te ljudi, se moram naspati.
Poznam tipa, ki ima teorijo o tem.
Pravi, da imamo omejeno število semenčic.
Recimo tri bilijone.
Če preveč drkaš, ti jih zmanjka. To bi lahko bilo res.
Umiri se, Portnoy.
To je zanimivo.
Meni se zdi, da vem vse o problemih moških.
Težave z erekcijo,
jutranji šotorček, navdušenje nad mladimi ženskami,
prezgodnja ejakulacija … –Bravo, Aksel.
Vse knjige in filmi govorijo o tem. Kaj pa menstruacija,
orgazem in strast pri ženskah? Nihče ne govori o tem.
Res je. Povej nam o tem, z vsemi sočnimi podrobnostmi.
Hočem reči, da to ne bi smel biti tabu.
Če bi imeli moški menstruacijo, bi poslušali samo o tem.
Lahko več poveš o tem? Womansplain, prosim.
Kaj misliš s tem?
Mislil sem na mansplaining v ženski različici.
Kaj je to? –Mansplaining je,
ko recimo 45-letnik pokroviteljsko razlaga mlajši ženski,
kako se stvarem streže. –Hvala za razlago. –Ni za kaj.
Cin. Bravo. –Bi še viskija?
Je tam kdo, ki ni naročen na Zlata leta?
Pridružite se nama.
Pridi.
Glejte, kdo prihaja!
Si v redu? –Niti ne.
Pokaži.
Ne! –Pokaži.
Pozneje se bomo temu smejali. Samo praska je.
Karianne rada dramatizira.
Jaz sem kriva. –Sploh ne, Julie.
Ja, vedno pretiravam.
Vem, da ti ni lahko biti tu.
Tudi jaz se ne počutim domače v tej 'družinski idili'.
Vesel sem, da smo zažurali.
Upam, da si se zabaval! –Kaj je narobe s tabo?
Kaj je narobe, če se malo zabavaš?
Jaz se nisem zabavala!
Žal mi je, da se je to zgodilo.
Vseeno ti je!
Utihni!
Briga te zame!
Narediva otročka?
Jebi se.
Živjo. –Dobro jutro. –Tu je kava. In skodelice.
2. poglavje NEZVESTOBA
Oprosti, pozabil sem. S čim se že ukvarjaš?
V knjigarni delam.
V kateri pa?
Norli, zraven univerze.
Oprostita mi za trenutek.
Živjo. Mi lahko to podpišeš?
Ja, samo malo.
Imaš v načrtu še kakšnega Risa? –Zdaj delam druge stvari.
Delaš polni delavnik ali samo ob koncu tedna?
Se opravičujem. –Adijo.
Mislim, da bom šla domov.
Prav. Si v redu? –Ja.
Res? –Ja, v redu sem.
Lahko ostanem, če hočeš. –Ni treba.
Jaz moram ostati še malo. –Seveda.
Se vidiva doma.
Živjo. Lahko dobim cigareto? –Seveda.
Po desetih letih sem rodila drugega otroka.
Zdaj naj bi uvajali hrano pri štirih mesecih.
Ne razumem, zakaj se je to spremenilo.
Ali crkljaš svoja otroka? –Seveda, veliko.
Nikar, postala bosta narkomana.
Narkomana bosta, ker ju crkljam?
Ja, nove raziskave to potrjujejo.
Nove raziskave pravijo, naj ne crkljamo svojih otrok?
Vem, da je to v nasprotju z materinskim nagonom.
A materinstvo prizadene tvoj limbični sistem.
Moja otroka bosta narkomana?
To je smešno. Imaš otroke?
Ne, sem pa zdravnica. Govorim z medicinskega vidika.
Dojenčki se izražajo z jokom.
Normalno je, da ga mama ali oče potolažita.
Živjo. –Živjo.
Mi ne boš zastavil običajnih vprašanj?
In katera so to? –Kdo sem, kaj počnem.
Kdo si? Kaj počneš?
Sovražim ta vprašanja.
Še posebej obupna so, če si zdravnik.
Si zdravnik? –Ne, ti si.
Kaj pa naj te vprašam?
Vprašaj me, koga poznam tukaj.
Koga poznaš tukaj? –Nikogar.
Vtihotapila sem se.
Kar prišla si noter?
V redu.
Nič ne bo med nama. –Seveda ne.
Fanta imam, ki ga imam rada. –Enako.
Ne maram varanja. To sem že doživel in nočem več.
Ja, varanje … –Ni v redu.
Ampak kje je zares meja?
To že veš. –Če naredim to …
Je to varanje? –Ne.
Kaj pa tole?
Ne, to je dovoljeno. –Je res?
Zadati bolečino nekomu, ki ni tvoj partner?
Partnerju zadajaš bolečino? –Je to varanje?
Je to bolelo?
Je bolelo?
Je bilo dobro? –Ja.
Dobro …
Povohala bom tvoj znoj. –Ne. –Ja.
Resno? –Ja, to je dovoljeno.
Smrdi. –Ja.
Takega vonja ne pozabiš.
Zdaj sem pa jaz na vrsti.
Ne, prosim. Zdaj mi je pa žal.
Povohal te bom.
Mislim, da lepo dišiš.
Ne vem …
Če je to dovoljeno.
Daj. –Prav.
Najprej ti, potem bom pa jaz.
Mislim, da je seks najboljši,
ko tič ni pretrd.
Ker sem potem jaz tista,
ki ga naredi trdega.
Zdaj bo moja skrivnost zvenela neumno.
Očitno sem te narobe razumel.
Hotel sem reči, da mi je všeč projekt Črtna koda.
Lepo je videti z mostu, ko grem v službo.
Razkrivam ti najtemnejše skrivnosti, ti pa …
Rekla si skrivnosti, ne najtemnejše.
In zakaj je to skrivnost? –Ker se to vsem zdi grdo.
Oprosti …
Prav …
Lahko zašepetam? –Ja.
Dobro …
Kaj je?
Pardon, očitno sedim na vsem.
Nisem nalašč.
V tem ni nič seksualnega. –Sploh ne.
Čeprav imaš rada mehke tiče. –Ja.
Ti si na vrsti.
Ne morem lulati. –Sprosti se.
V to smer grem.
Prav.
Kako ti je ime? –Julie.
Jaz sem Eivind … –Ne povej.
Zakaj ne? –Našla te bom na Facebooku in …
Pametno.
Prav. Adijo. –Adijo.
Nisva bila nezvesta. –Nisva. –Ne.
Adijo.
3. poglavje ORALNI SEKS V DOBI #METOO
Aksel?
Nekaj ti moram povedati. Aksel …
Prijateljica mi je povedala, da je seksala s tipom,
ki ji je porival tiča v usta, medtem ko jo je držal za glavo.
Zmedlo jo je, ker je uživala v tem.
Vzburjalo jo je.
"Si lahko feministka in uživaš v oralnem fuku?" me je vprašala.
Večina mojih znank ima ambivalenten odnos do oralnega seksa.
Pretvarjajo se, da jim je všeč …
V pričakovanju, da jih bo to vzburilo …
Všeč mi je, če je mlahav. Potem jaz poskrbim, da otrdi,
in mi ni vsiljen.
Dobro je.
Ja? –Malo čez mejo.
Ne strinjam se z vsem, a je zelo dobro napisano.
Izvirno je. Zelo dobro.
Kaj boš naredila s tem?
Ne vem.
Res misliš, da je dobro? –Vsekakor.
Res? –Ja, ne lažem.
Ne?
Si prepričan? –Ne dvomi o tem.
Precej intelektualno je,
ampak me tudi rajca.
Res? –Malo.
Si zato napisala?
Intelektualno viagro? –Ja. –Deluje.
Njeno besedilo Oralni seks v dobi #MeToo
so objavili na jubel.no.
Množično so ga delili in o njem razpravljali na Facebooku.
Močne analgetike jemljem, ne morem voziti.
4. poglavje NAJINA DRUŽINA
Ubožec. –Upal sem, da bom lahko prišel.
S takim hrbtom se ne morem eno uro voziti v avtobusu.
Nič hudega.
Bi prišla v Honefoss naslednji konec tedna?
Da skupaj proslavimo.
Nathalie ti želi vse najboljše. –Pozdravi jo.
Lepo te je videti. –Enako.
Dolgo se nisva videla. –Predolgo.
No, lepo praznuj. –Hvala. Prav …
Sem presuh? –Ja. Preveč delaš. –Res je.
Se slišiva.
Vse najboljše!
Zakaj moram vedno jaz k njemu? –Ne bo prišel?
No, težave s hrbtenico ima.
Vedno je kaj narobe.
Živjo. –Torej ga ne bo.
To pa ni lepo. –Hotel je priti, a ga boli hrbet.
Pa ve, kako se ti počutiš?
Res je … –Hrbet ga boli, mama. Nehaj.
Oprosti. Postrezite si.
Hvala, videti je slastno.
Upam, da vam bo všeč.
Hura in vse najboljše!
Čas je, da ti voščimo …
Juliejina mama Eva je bila pri 30-ih že dve leti ločena.
Mama samohranilka, računovodkinja v založbi.
Zaplešimo, poskočimo in se zavrtimo.
Iz srca ti želimo vse najboljše,
naj uresničijo se ti vse želje.
Čestitke!
Hvala.
Ste prebrali Juliejin članek?
Seveda. –In? –Odličen je.
Si ga prebrala, mama? –Ne. O čem govoriš?
O Juliejinem članku. Odličen je.
Pri 30-ih je imela Juliejina babica tri otroke.
V Narodnem gledališču je igrala Rebecco West v Rosmersholmu.
Juliejina prababica Astrid
je bila pri 30-ih vdova s štirimi otroki.
Juliejina praprababica Klara Nilsen je imela sedem otrok.
Dva sta umrla od tuberkuloze.
Prapraprababica Herta se je pri 12-ih poročila z veletrgovcem.
V zakonu brez ljubezni je rodila šest otrok.
Juliejina praprapraprababica Agnes ni nikoli dopolnila 30 let.
V 18. st. je bila pričakovana življenjska doba žensk 35 let.
Nočem te utrujati s tem, ampak …
Vse teže grem na malo potrebo.
Zbal sem se, da imam raka na prostati,
a ga nimam.
No, to je dobro. –Ja.
A vseeno …
Neprestano hodim na stranišče. In kdaj mi uide.
Hvala za jakno. Super je.
Pravzaprav nameravam začeti hoditi.
Živjo.
Oprosti, ker sva pozni.
Živjo.
Jima nisi skuhal kave? –Je že v redu.
Pripravila bom kaj.
Kako je šlo? –Dobro. –Koliko golov si obranila? –Veliko.
Bravo. –Vse najboljše z zamudo.
30. rojstni dan je pomemben.
Škoda, da smo ga zamudili.
Turnir je trajal ves dan, zato nismo mogli priti.
Nič hudega, je že v redu.
Vratarka je. Morala bi jo videti igrati.
Ne, ni ji treba.
Izjemna je.
Naslednjič ti bom sporočil. –Ja, daj.
Fino.
Si dobil članek, ki sem ti ga poslala?
Ja, to sem te hotel vprašati. Povezava ni delovala.
Nekaj je narobe z računalnikom.
Se spoznaš na računalnike, Aksel?
Ja, lahko pogledam.
Kaj, če bi samo preposlala e-pošto?
Ali ni bilo … Ga je poslala po e-pošti?
Ja, v priponki.
Ne, pritisnil sem gumb na miški.
Potem sem postavil puščico na kvadrat.
Dvakrat sem kliknil in potem je izginilo.
Lahko, da je bila moja krivda.
Mogoče sem poslala napačno različico.
Lahko pogledava. Članek morate prebrati.
Res je dober.
Odlično je napisan in …
Pametna punca.
Per Harald, kdaj naju boste obiskali?
Pridite pogledat, kje živi vaša hči.
Seveda. –To bi bilo lepo.
Vendar je težko parkirati v centru Osla.
Zdaj imajo tam parkirišča,
rezervirana za stanovalce.
Ja. Zdaj je veliko laže najti parkirno mesto.
Samo plačati moraš.
In premakniti avto vsake pol ure?
Je to razlog, da naju ne obiščete? –Aksel!
Ker je po mestu težko voziti?
Ne, ne gre za to. –Za kaj pa?
No, ker jemljem protibolečinske tablete, ne smem voziti.
Tudi to je razlog.
Dobro je, da je odkrit s tabo.
Glede bolečin, prostate …
Svojo družino si moraš ustvariti.
5. poglavje OB NEPRAVEM ČASU
Oprostite. –Živjo.
Imate knjigo Zelena joga?
Preverila bom.
Katero knjigo? –Zelena joga.
Lani je izšla.
Ne, naročiti jo moram, nimamo je na zalogi.
Kako dolgo bi trajalo, da jo dobite? –Dva tedna.
Potem pa ne bi, hvala.
Tudi tukaj je nimajo. –Pojdiva pogledat v Ark.
Hvala.
Živjo. –Živjo.
Rekel sem ji, da sem pozabil očala.
Vem, kaj sva rekla, ampak veliko razmišljam o tebi.
In … Nočem te nadlegovati, če si srečna.
Si srečna?
Ne vem, kaj naj rečem. –Nič.
Rad bi te spet videl. Samo pogovarjal bi se.
Hočem reči, da ne bom …
Rad bi te spet videl. Kar tako …
Skoraj vsak dan sem v pekarni Apent v Črtni kodi.
Tam delam. Pridi, če želiš. –Prav.
V redu. No …
Eivind? –Ja?
Očala. –Saj res.
Oprosti.
Jezik odpira vrata v podzavest.
Freud je bil odličen stilist, imel je sposobnost samokritike
in revizije lastnih teorij.
Vsakega pacienta je obravnaval kot raziskovalni projekt.
Ni razlikoval med terapijo in raziskavo.
To se mi zdi pomembno,
še zlasti v teh časih,
ko se znanstvena metodologija uporablja tudi v humanistiki.
Dovolj o Freudu. Kako napreduje film?
Gre proti koncu?
Videl sem ga, ampak … –Res? –Ja.
Sploh ni več moj.
Je tako slabo, kot si se bal?
Najhuje je, da so Risa zdresirali.
Vse je zelo čisto in varno.
Nekaj vama bom pokazal.
Osnutek filmskega plakata.
Nerodno mi je, da je moje ime na njem.
Sranje. –Ne! Resno?
Saj se hecaš. To ni res.
To je plakat, ja.
Pokaži.
Videti je kot Tik in Tak. –Presneto.
Naj se smejim ali jokam?
Vse so razmesarili, zgodbo, vse podrobnosti.
Še morsko zvezdo so vrgli ven. –Oprosti, kakšno morsko zvezdo?
To je ritna luknja. Anus.
V filmu ima gladko rit.
Tega ni več.
To je zame resno.
V underground stripih serjejo, bruhajo, fukajo …
Ris je divja mačka v svetu domačih mačk.
On je upornik proti buržoaziji.
To je ena najbolj simboličnih ritnih lukenj.
Boš kavo? –Ja.
Ne vem, kaj naj narediva.
Iti moram.
Aksel, pogovoriti se morava.
Ja, seveda.
Je kaj narobe?
Julie je rekla, da o tem že nekaj časa razmišlja.
Da ni on kriv, da ne bi mogel ničesar spremeniti.
Nič nisi naredil narobe, nisi ti kriv, ampak čutim …
Šlo je za stvari, o katerih sta se že tolikokrat prepirala.
Ni bil pravi čas. Spoznala sta se v različnih življenjskih obdobjih.
Želela sta različne stvari.
Različne stvari si želiva.
Me zapuščaš?
Ja.
Hočem, da se to konča.
Prav …
Si prepričana, da si čisto pri sebi?
Kako to misliš? –Se zavedaš …
Se zavedaš, kaj počneš?
Kaj uničuješ? –Ja, seveda.
Zato je tako težko.
Kje boš živela?
Ne vem. –Ne veš?
Ne. Pri mami …
Preselila se boš k mami? –Ja, dokler si ne najdem stanovanja.
Prav.
Ne, daj no …
Konec je.
Nočem več tega. Kaj naj še rečem?
Te muči kaj drugega, pa stresaš to name?
Ne. O tem sem že dolgo razmišljala.
Zdi se mi prav.
Si koga spoznala? –Ne.
Sit sem vsega tega, Julie. Prekleto.
Dovolj imam.
Prav, pa pojdi, če si to želiš.
Sprehodit se grem, ti pa spakiraj.
Julie mu je rekla, da si zasluži stanovitnejšo žensko.
Ki je pripravljena imeti otroke,
ki je zanesljivejša, stabilnejša in si ne premisli vsake pol leta.
Všeč mi je, da si nepredvidljiva.
Aksel je rekel, da mu je taka všeč.
Da potrebuje nekoga takega,
ki ga potegne iz njegovega mehurčka za risalno mizo.
In kar se tiče otrok …
Rekel je, da bi bil raje z njo brez otrok,
kot da bi imel otroke z drugo.
Ne gre samo za to, saj veš.
Za kaj pa gre?
Gre za več stvari, ne samo to.
V redu. Vem, da imaš krizo.
Razumem te.
Ampak če me ljubiš,
bova vse uredila. –Ja, ljubim te.
A te tudi ne ljubim.
Julie je čutila, da je ta stavek,
način, kako ga je izrekla, s poudarkom na določenih besedah,
povzel nemožnost vsega.
Zdi se mi, kot da svoje življenje samo opazujem.
Kot da v njem igram stransko vlogo.
Občutek imaš, da si obtičala. Potrebuješ spremembo.
Ampak, ali je to rešitev?
Točno o tem ti govorim.
Poskušam ti povedati, kako se počutim,
ti pa definiraš moje občutke. –Vem, kaj počneš.
Kaj? Povej mi, kaj počnem.
Utihni, pa ti bom povedal!
Obračunati hočeš z mano, ker tega nisi storila z očetom.
In zdaj to stresaš name. –Res, to počnem?
Kaj pa ti veš o tem?
To je problem najinega odnosa.
Vse, kar čutiva, morava ubesediti.
Včasih bi rada samo čutila.
Ti pa hočeš biti ves čas močen.
Zate je moč v tem,
da vse izraziš z besedami.
Če vse analiziraš na psihološki ravni,
misliš, da si močan.
In ker jaz nimam takega vpogleda, sem zate šibkejša.
Rekla je, da se boji samote,
življenja brez njega.
Da bo, takoj ko bo odšla, kot Bambi na ledu.
In da ravno zato mora to narediti.
Aksel ji je v tolažbo zamomljal nekaj, česar ni slišala.
Razmišljala je le o tem,
da se pri 30-ih primerja z Bambijem.
Ne.
Patetičen sem. –Nisi.
Malo?
Aksel …
Hej …
Oprosti za vse, kar sem rekel. –V redu je.
Tudi jaz sem rekla marsikaj.
Ostani še malo.
Žal ti bo.
Vem, da mi bo.
Najbolj žalostno je to, da si boš nekoč želela otroke.
Imela boš še nekaj razmerij …
In potem boš spoznala, da je bilo to med nama edinstveno.
Vem. –Ne veš. Jaz vem, ker sem imel veliko zvez.
Vem, kako težko je.
Nihče se ne pogovarja kot midva. Nihče se toliko ne smeje.
Kdo ve, mogoče bova pa nekoč spet skupaj.
Takrat je to mislila resno.
Resno mislim.
6. poglavje FINNMARŠKO VIŠAVJE
Te zebe? –Ja.
Na YouTubu je bilo videti lažje. –Sem rekla, da bi morala povaditi.
Počakaj, najprej ta del.
Si prepričan? –Ja, ta je zgoraj.
Ali gre najprej ta? –Ne.
Ni najprej ta? –Ne, ta je zgoraj. –Prav.
Eivind je to vsem pripovedoval kot zabavno zgodbo.
A v njej se je to dotaknilo nečesa globljega.
Nekaj se je prebudilo v njej. V Google je vpisala svoj priimek.
Njen ded je prišel z daljnega severa.
Vzorec DNK, ki ga je poslala v Ameriko, je to potrdil.
Eivind ni razumel, kako je njena novoodkrita identiteta
s 3,1 % genoma Samijcev povezana z obrednim jemanjem drog
in obredi drugih kultur, a jo je poskušal podpirati.
Njen okoljski aktivizem je naraščal s spoznanjem,
da podnebne spremembe škodijo domorodnim ljudstvom.
Živjo. –Živjo.
Eskimi stradajo, ker tjulnji izumirajo.
Taljenje ledu uničuje pašnike severnih jelenov.
Aborigini zaradi ozonske luknje umirajo za kožnim rakom.
Eivind je moral pozabiti sanje o letu v New York.
Vdih, visoko gor.
Pripravila ju je do tega, da sta živela bolj trajnostno.
Vedno bi lahko naredil več.
natančneje preučil sestavine na embalaži,
pri nakupih upošteval vpliv na okolje.
Plastika ubija oceane.
Norveško trsko prevažajo na Kitajsko in nazaj.
Kopanje kobalta uničuje Kongo. Baterije so krvave.
Kot da je slaba vest Zahoda sedela z njim na kavču
in šla ponoči z njim v posteljo.
Vse je bilo podrejeno višjemu cilju.
Občutek je imel, da izdaja Sunnivo in ljudstvo Sami.
Počutil se je kot najslabši človek na svetu, a se ni mogel upreti.
Očala sem pozabil notri.
Prav. –Takoj se vrnem.
7. poglavje NOVO POGLAVJE
Lulat moram.
Tudi Eivind si ni želel otrok.
Klimatologi so napovedovali temne čase za prihodnje generacije.
Zaradi prenaseljenosti je šlo vse k vragu.
Julie je bilo všeč, kako je ta pesimizem
dodal globino njegovi veseli naravi.
A je slutila, da ima tudi druge razloge za to.
Eivindov oče je tako kot Juliejin pozabljal na rojstne dneve.
Eivind je rad rekel: Po koledarju mojega očeta …
Sem star 12 let.
Vsi so trdi, ni zrelih.
Ljudje v Čilu umirajo od žeje, ker avokadi potrebujejo toliko vode.
Še vedno slediš Sunnivi na Instagramu?
Ja, objavlja zanimive povezave o varstvu okolja.
Ne pošiljava si sporočil.
Čez 30.000 sledilcev ima.
Ker kaže rit?
Ne kaže riti, to je joga.
To je joga.
No, mogoče jo kdaj malo pokaže. –Ne moti me, da jo spremljaš.
S tem ni nič narobe, samo …
Nočem biti razumna izbira, medtem ko je ona seksi.
Pri tebi ni nič razumnega.
Mislim … –Ja.
Položaj medenice … –To je joga.
To ni joga. –Je joga.
Všečkal si! Mojbog!
To ni kul! –Všeč mi je bilo.
Hudo, uspelo ti je.
Tako je.
Zato …
8. poglavje JULIEJIN NARCISISTIČNI CIRKUS
Hočem, da me ljudje gledajo, ko plešem.
To je za znoret.
Na plesišču se lahko delaš norca, pa si še vedno kul.
Ja, to sem opazil. Ko pleševa,
zavzameš ves prostor.
Ja, ampak je tako, kot bi hotela reči: Glejte me!
Ja, saj pravim, vedno si tako skrivnostna …
Še vedno imaš to?
Kaj je to?
Kje si to dobil?
Kaj je to?
Gobice.
Si jih že kdaj vzel?
Ja.
Prav.
Zakaj si to naredila?
Fuj, po zemlji ima okus.
Bo kdo?
Nič ne čutim. Najbrž so bile že stare.
Iti moram. –Si prepričan? Tvegano je.
Daj no, stari. To smo že počeli. –Vem.
Se slišiva jutri. –Pokliči me.
Adil?
Lahko govoriš?
Pri njem so začele delovati.
Julie? Jih čutiš?
Vodo moraš piti. To je pomembno.
Veliko vode moraš spiti.
Izvoli. Vse spij.
Vse bo v redu.
Ob tebi sem.
Julie? Pij vodo.
V redu je, tukaj sem!
Julie, si v redu?
Mislil sem, da bom lahko prišel.
Si v redu?
Šel sem po kavo.
Tega ne bomo več ponovili.
Morala bi se stuširati.
Smrdim?
Je to … –O mojbog.
Mojbog, stuširat se grem.
Ne skrbi, ni tako nujno.
Pripravim zajtrk?
S tabo sem lahko taka, kot sem. Popolnoma.
Prej nisi bila?
Sem, a sem imela občutek,
da moram biti taka kot na začetku, ko sva se spoznala.
Hvala, ker me prenašaš. –Ljubim te.
9. poglavje RIS UNIČI BOŽIČ
Ris uniči božič
Ste brali svoje stare stripe v odrasli dobi?
V današnjih časih se zdijo zelo neprimerni in temačni,
da nam je skoraj slabo, ko jih beremo.
Neprijetno je, da ste ustvarili lik,
ki je postal priljubljen na račun žensk.
Razumem. Hočete reči, da mora biti umetnost prijetna?
Mislite, da je to umetnost?
Prinesla sem nekaj izvodov vaših zgodnjih stripov.
Poleg Risa so tu še volk Tič, papagaj Pedo …
Mislim, da to ni primeren medij
za pojasnjevanje stripovskega humorja.
Ste kdaj pomislili,
da je bil kdo od vaših bralcev žrtev incesta ali posilstva?
Mojbog. Naj nehamo ustvarjati, da ne bilo komu ob tem neprijetno?
Umetnike ubijajo zaradi risb, ki se nekaterim zdijo žaljive.
Primerjate karikature Mohameda
z risbami žensk, ki imajo velike joške? Ali z incestom?
Kaj hočete reči? –No, ja in ne.
Priročno je govoriti o svobodi izražanja, ko te kritizirajo.
Razpravljamo o vašem delu,
nikogar ni, ki bi vas cenzuriral.
Kot ženska se počutim izzvano.
Užaljena sem, čeprav tega ne smemo več reči.
Imate izbiro. Ni vam treba biti užaljeni.
To ni izbira.
To je značilno za to generacijo.
Odgovornost ni samo avtorjeva.
Umetnost mora biti neprijetna, svobodna in malce nevarna.
To je tisto, kar je zabavno.
Želim si, da bi bila umetnost nekakšna terapija,
kjer bi lahko izrazil in predelal vse svoje nesprejemljive misli,
vse svoje najtemnejše vzgibe.
Privilegiran moški ste, ki v stripih zasmehuje šibkejše od sebe.
Temu težko rečem umetnost ali humor,
pa tudi dovolj pametno ni, da bi bilo satira.
Tu ne gre zame. Ko kaj ustvarim,
ne govorim samo jaz.
To razumem. –Mislim, da ne.
Recimo, da narišem ta intervju v stripu.
Stripovska različica mene bi vam lahko rekla 'kurba'.
A to še ne pomeni, da tako mislim.
To bi lahko bila parodija
na določen tip negotovega moškega …
Ste uporabili besedo kurba?
Ja, rekel sem kurba.
Ne zanima vas, kaj hočem povedati. –To je prostaška seksualizacija.
Mislim, da smo zašli …
Postfeministke ste tako prekleto čistunske!
Marthe Refstad in Aksel Willmann, hvala.
Mimogrede, zdaj se reče spolne delavke.
10. poglavje NELAGODJE V KULTURI
Z veseljem pomagam!
Živjo. –Dolgo se nisva videla.
Res je. –Kako si?
V redu. Pa ti?
Tudi.
Se vidiš z Akslom?
Mu gre dobro? –Ja, no …
Poslušala sem radijski intervju.
Ja, malo je pretiraval.
Ne gre mu najbolje.
Veš, da je bolan?
Aksel? –Ne veš?
Raka ima.
Oprosti, mislil sem, da veš.
Hitro se je razširil.
Prepozno so ga odkrili.
Rak? –Rak trebušne slinavke.
Ampak …
Kako se spopada s tem? –Kar v redu, glede na okoliščine.
A je težko.
Napoved …
Napoved je slaba. Neozdravljiv je.
Hvala, da si mi povedal. –Mislil sem, da veš.
Ne, nič nisem vedela o tem.
Samo …
Nisem vedela.
Kdaj si to napisala?
Si prebral? –Hotel sem vreči med odpadni papir in …
Zelo dobro je.
Se ti zdi? –Ja, takoj me je posrkalo vase.
Res je odlično.
Mislim …
Tako je …
Kaj? –No …
Moram reči, da je res lepo brati o tebi.
Saj ne gre zame.
Ampak v božičnem prizoru govoriš o svoji družini, kajne?
Ja, ampak to je fikcija. Nisi dojel? To sem si izmislila.
Prav, fikcija, ampak vseeno …
Mislim, da je dobro. –Ker gre zame?
Ne, ker je lepo.
Lepo?
Ja, lepo. Dobro je napisano.
Tvoj način pisanja je izjemen.
Na primer: Plasti spominov so se prekrivale in zlivale med sabo.
V tem se prepoznam. Zelo dobro je napisano. Res lepo.
Ni dobro napisano.
Kaj je narobe? –Te naenkrat zanima literatura?
Kaj? –Kdaj si nazadnje prebral roman?
Si v redu? Kaj se dogaja? –Zakaj?
Zadnje dni vse počnem narobe.
Oprosti, ampak brskanje po smeteh je vsiljivo.
Razumeš? –Se lahko sprostiš?
Sprostim? –Pomiri se.
Sproščenost je tvoje področje. Zlahka bi stregel kavo do 50. leta.
Jaz pa hočem več!
To je boleče. Ne vem, kaj naj rečem.
11. poglavje POZITIVNO
Živjo.
Živjo …
Si že jedel? –Ja, a lahko skuham testenine.
Ne, ni treba, če si že jedel.
Oprosti.
Živjo.
Začelo se je z bolečinami v hrbtu.
Že prej sem jih imel, zato se nisem zmenil za to.
Potem je moja koža postala skoraj zlate barve.
Zdelo se mi je, da sem videti dobro.
Izkazalo se je, da je zlatenica.
Mama pravi, da sem jo imel ob rojstvu. Obsevali so me s svetlobo.
Te zelo boli? –Niti ne.
V redu je.
Zdaj živčni center blokirajo z botoksom.
To je dobro. –Ja, ni treba jemati toliko protibolečinskih tablet.
Kako sta tvoja dva?
V redu. Mama te še vedno spremlja.
In oče?
Prekinila sem stike z njim. –Dobro.
Naj me poišče, če hoče.
Pa te? –Niti ne.
Dve kavi.
Zdelo se jim je smešno.
V nekaterih okoliščinah je morbidni humor lahko smešen.
Tudi analni seks na bar micvi?
To se mi zdi smešno. A zdaj sem že star.
Nisi. –No, veš …
To sem nekako pričakoval. Obupal sem, že preden sem zbolel.
Res. Samo še svoje najljubše stare filme gledam.
Lyncha, Botra 2 …
Kolikokrat lahko gledaš Pasje popoldne?
Velikokrat. –Ja …
Morala bi. –Vsekakor.
Včasih poslušam glasbo, ki je še ne poznam.
Ampak je tudi stara.
Glasba, ki je ne poznam, iz časov, ko sem odraščal.
Zdelo se je, kot da sem že obupal.
Odraščal sem v času brez interneta in mobilnih telefonov.
Ne, res …
Zvenim kot starec, ampak veliko razmišljam o tem.
Sveta, ki sem ga poznal,
ni več.
Živel sem za to,
da sem hodil v prodajalne plošč.
S tramvajem sem šel v Voices,
prelistal rabljene stripe v Pretty Price.
Če zaprem oči, si še vedno lahko predstavljam Video Novo v Majorstui.
Odraščal sem v času,
ko se je kultura širila prek predmetov.
Zanimivi so bili,
ker si se lahko obdal z njimi.
Lahko si jih prijel in držal v roki.
Jih primerjal. –Kot knjige?
Ja, kot knjige.
To je vse, kar imam. To sem počel v življenju.
Zbiral sem vse te izkušnje, stripe, knjige …
In …
S tem sem nadaljeval,
tudi ko mi to ni več vzbujalo močnih čustev,
kakršna sem doživljal v svojih zgodnjih dvajsetih.
A sem vseeno nadaljeval.
In zdaj je to vse, kar imam.
Znanje in spomini na neumne, nepomembne stvari,
ki nikogar ne zanimajo.
Ne govori tega. Imaš stripe, ki si jih ustvaril.
Želim si, da bi imela to, kar si imel ti.
Da bi lahko risala brez dvoma o tem,
da je to, kar počnem, tisto, za kar sem poklicana.
Res si želim, da bi to imela.
Ja, ampak jaz imam raka. Umiram.
Normalno je, da se oziram nazaj.
Rekel si, da si to počel že dolgo.
Tako dolgo pa spet ne.
Šele zadnja leta. Prišel sem do točke v življenju …
Kar naenkrat se je zgodilo.
Ko …
Začel sem častiti to, kar je bilo.
In zdaj nimam nič drugega. Nimam prihodnosti.
Samo nazaj se lahko oziram.
In to niti ni nostalgija, ampak …
Strah pred smrtjo.
Ker me je strah.
To nima nič z umetnostjo.
Samo poskušam sprejeti …
Jutri ob devetih imam operacijo.
Imela sem občutek, da ti lahko vse povem.
Ne bi me obsojal.
Ti si najmanj moralizirajoč človek, kar jih poznam.
Z nikomer se ne morem pogovarjati,
kot sem se s tabo.
Mi poveš, kar si mi govoril takrat?
Takrat tega nisem hotela slišati. A govoril si,
da bom dobra mama?
Si noseča?
Čestitke?
Kaj misliš o tem? Je to dobro ali slabo? –Ne vem.
Nisem prepričana.
Zgodilo se je. Očitno nisem bila dovolj pazljiva.
Si bil res prepričan?
Da hočeš imeti otroke?
Tudi mene je bilo strah. Seveda sem dvomil, ampak …
A tega nisem hotel pokazati, ker sem mislil, da ne boš …
Nikoli pa nisem dvomil o tem, da bi bila dobra mama.
Videl sem, kako negotova si.
Samo to obžalujem, da mi nikoli ni uspelo …
Da ob meni nisi mogla spoznati, kako čudovita si.
O čem razmišljaš?
To je težko slišati.
Ga boš obdržala?
Ne vem.
Toliko časa sem zapravil, ko sem se bal, da bo šlo kaj narobe.
A nikoli ni šlo narobe tisto, kar me je skrbelo.
Če je prijazen človek, se podaj v to.
Če bo imel prijaznega očeta in tebe za mamo,
bo vse v redu.
Tvoj glas je ostal v moji glavi.
Še vedno imava odlične pogovore.
Res?
O čem?
Večinoma o stripih in …
Eklektičnih okusih.
Tudi jaz imam namišljene pogovore s tabo.
Najbrž se o tebi spomnim stvari, ki si jih ti pozabila.
In obratno.
Ja, mogoče.
Ko me ne bo več,
bodo tudi vse te stvari o tebi izginile.
Te lahko nekaj vprašam?
Si ga že poznala, ko si se razšla z mano?
Ja.
Zakaj mi nisi povedala?
Ne vem.
Nisem si upala.
In zdaj se boš razšla tudi z njim?
Ne. Zakaj to praviš?
Mogoče zato, ker ni videti, da bi se veselila otroka.
In ker to narediš, ko postane težko.
Vesela sem, da sem noseča.
Dobro.
Oprosti.
Je že v redu.
Odnos s tabo je bil najpomembnejši v mojem življenju.
Nič ti ni treba reči.
Vem, da zate ni tako.
In ne bi smelo biti, še veliko imaš pred sabo.
A jaz to vem, čutim.
In želim, da veš.
Bila si ljubezen mojega življenja.
Prekleto dober človek si.
Že prej bi ti morala povedati, a nisem mogla.
Noseča sem.
Kako dolgo že veš?
Vem, da nočeš otroka.
Ne … –Jaz pa ne vem, ali ga hočem.
Občutek imam, da ničesar ne izpeljem do konca.
Ves čas begam od ene stvari k drugi.
Potrebujem čas.
da razmislim o vsem tem.
O naju.
V redu je.
12. poglavje VSE SE KONČA
Tu sem živel.
Sem smo se preselili, ko sem bil star osem let.
Potrkava? –Ne.
Česa se spominjaš od tod?
Teh barv se spomnim.
Vedno sem jih uporabljal pri risanju stripov.
Te barve.
In spomnim se
lokalnega pijančka, ki je bil zelo prijazen.
Utrujen sem od pretvarjanja, da je vse v redu.
Sranje je, ko te tako zelo boli.
Vse je sranje.
In …
Nočem biti samo spomin zate.
Nočem biti glas v tvoji glavi.
Nočem živeti naprej v svoji umetnosti.
Rad bi živel v svojem stanovanju.
Rad bi živel …
Rad bi živel v svojem stanovanju s tabo.
Rad bi, da bi bila srečna.
Adijo. –Adijo.
Živjo, Julie.
Akslu se je stanje nenadoma poslabšalo.
Prehudo je bolan za nadaljnje zdravljenje.
Pravijo, da morda ne bo preživel noči.
Njegova družina je z njim, a se mi je zdelo prav, da veš.
EPILOG
Ni več kaj reči!
Stop! Še enkrat.
Še enkrat bomo posneli. Manjši popravek.
Bolj žalostna bodi. –Prav.
Če pa tako hitro vstane. –Daj no …
Kamera je pripravljena!
Akcija! –Ni več kaj reči!
Stop! Super.
Gremo naprej. –Prav. Fotografije …
Oprosti, nekaj fotografij moram posneti.
Tukaj? –Ja.
Živjo. Si v redu? –Ja. Samo …
Zdi se mi, da mi je šlo slabo.
Uporabi to. Zadrži ta občutek.
Predstavljaj si, da gledaš njega. –Prav.
Prevedla Tanja Bulajič
Tehnična obdelava DrSi Partis