Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ІСТОРІЯ ХАННИ ҐОСЛАР
СКОРОЧЕНА Й АДАПТОВАНА З ХУДОЖНЬОЮ МЕТОЮ
-Шампанського будь ласка. -Авжеж.
МОЯ НАЙКРАЩА ПОДРУГА АННА ФРАНК
1942 РІК, АМСТЕРДАМ, ПРІНСЕНҐРАХТ
Анно.
Ханнелі, ти вже цілувалася взасос з Альфредом?
Авжеж ні.
Йонас Саммер хоче поцілувати мене взасос.
-Анна Франк, ти не… -Двадцять вісім, 27.
Ти така порядна дівчина, Ханно Елізабет.
…товар є в наявності,
але за теперішніх обставин…
Двадцять шість, 25.
-Ходімо. -Куди?
Двадцять три.
Ходімо.
…існує ймовірність певного
запізнення доставок.
Двадцять два.
Ліворуч. Оці двері.
Вони завжди замкнені.
-Анно, повернися. -Ні.
-Так. -Ходімо. Боїшся?
-Чотири, три… -Ходімо.
-Анно, повернися. Анно.
Я йду шукати.
Ні.
Прошу, не треба.
Відійдіть від вікна.
1945 РІК, ТАБІР ОБМІНУ БЕРҐЕН-БЕЛЬЗЕН
Ні, Ґабі.
-Ні, Ґабі, так не можна. -Я хочу їсти.
Не лишай Ґабі саму.
Іди. Зараз.
Стій.
Стій. Ані руш.
Хайль Гітлер.
-Один. -Ірма Абрахам.
-Два. -Ґотте Абрахам.
-Три. -Естер Абрамович.
-Чотири. -Анна Белла.
-П'ять. -С'юзан Бідерманн.
-Шість. -Ельзабет Чак.
-Сім. -Естер Чак.
-Вісім. -Юдит Еллак.
Стій рівно, брудна єврейко.
Юдит Еллак.
-Дев'ять. -Марґарита.
-Десять. -С'юзан Фараґон.
Не дивися на мене. Слабачка.
-Одинадцять. -Аґнес Фараґон.
-Дванадцять. -Емілія…
-Тринадцять. -Ібоя Барток.
-Чотирнадцять. -Овда Барток.
-П'ятнадцять. -Анна Белла.
-Шістнадцять. -С'юзан Бідерманн.
-Сімнадцять. -Ельзабет Чак.
-Вісімнадцять. -Естер Чак.
-Дев'ятнадцять. -Юдит Еллак.
-Двадцять. -Марґарита Еллак.
-Двадцять один. -С'юзан Фараґон.
-Двадцять два. -Аґнес Фараґон.
Повернися.
-Що ти там робила? -Я писала листа.
Кому?
Ходімо.
-Але я з Ґабі. -Поклади її в ліжечко.
-Ти ж узяла цю книжку вчора. -Так, але тато наказав повернути.
Чому?
Він не сказав.
Мабуть, вони зрадники.
Дивися, останній м'ячик Марґо.
-Украла? -Позичила.
Вона навіть не помітила. Отак.
Удаймо, що граємо в м'яча. Кидай мені, а я тобі.
Анно, ось той, хто хоче тебе поцілувати.
-Покликати Йонаса? -Ні.
-Ідеш гуляти з Анною? -Так.
Уперед, це ж ти зробила. Ти винна.
Закрий очі руками.
-І подумай: що зробила б Анна? -Але…
Я теж іноді так роблю. Думаю, що зробив би тато чи Марґо.
Це справді допомагає.
Що зробила б Анна?
Так.
-Віддайте м'ячик, будь ласка. -Вона говорить німецькою.
Я народилася у Франкфурті-на-Майні.
Мій тато воював у Великій війні.
Це я винна.
Вибачте, але ми позичили цей м'ячик і повинні його віддати.
Ім'я й документи.
Заберете його сьогодні ввечері на Бумштрасе.
Бум-бум.
Ханнелі, обіцяй, що ми ніколи більше не говоритимемо німецькою.
З тими лайнюками.
До лайно-бачення, дрочило.
Скільки в неї цяточок?
Привіт.
-Шість. -У тебе буде шість дітей.
Я хочу десять.
Любий Йонасе,
гори в пеклі.
І запхай свого язика комусь іншому до рота.
Надіюся, ми більше не побачимося, а ти потонеш у лайні.
З любов'ю, Анна Франк.
Пообіцяй, що ми будемо разом навіки.
-П'ятдесят сім. -Ханна Ґослар.
-П'ятдесят вісім. -Етцебет Ґроз.
-П'ятдесят дев'ять. -Катарін Ґроз.
Стій рівно, чорт забирай.
-Шістдесят. -Анна Ґоттман.
Де та шльондра?
Де та повія?
Тут.
-Шістдесят два. -Ада Ґермантін.
-Шістдесят три. -Абрахам Ірма.
-Шістдесят чотири. -Ґотте Абрахам.
Ґабі.
Знаєш, за тим парканом живе Анна.
Яка Анна?
Ходімо до Анни.
Що ти робиш? Це не безпечно для всіх. Повернися.
Стоп. Що там таке?
Тобі подобається, так?
Хороший песик.
Смачна ковбаса для моєї вірної вівчарки.
Смачного, друже.
Хороший песик.
-Я теж голодна. -Ґабі, пізніше. Завтра.
Я їсти хочу.
Дурні гуски. Не зупиняйтеся.
Підемо щось купимо? Так?
Бачиш молочника? У нього є свіжі молоко та яйця.
А там далі пекарня.
Свіжий хліб. Чуєш запах?
Чи підемо до торговельного центру.
Там є льодяники завбільшки з твою голову. Усіх кольорів веселки.
Мені час іти.
Так, але…
Повішу тут, добре? Побачимося ввечері у «Малій Ведмедиці».
-Стривай. -Анно, стривай.
Анно.
Я маю для тебе сюрприз.
-Який сюрприз? -Ходімо, я покажу.
-Анно. -Спеціально для тебе, красуне.
Ходімо.
Ханно.
-Ти ж зі мною навіки? -А ти зі мною?
ЄВРЕЯМ ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Ходімо через чорний хід.
Пам'ятаєте часи, коли в Нідерландах викидали їжу?
Пам'ятаєте часи, коли наше чудове масло
експортувалося в Англію з урядовою субсидією,
щоб англійці мастили хліб дешевим маслом,
а голландські робітники були змушені їсти хліб з дорогим маргарином?
З НІМЕЧЧИНОЮ ЗА ВІЛЬНІ НІДЕРЛАНДИ
Сідайте тут.
Тато каже, що єврейкам не заборонено сидіти позаду екрану.
Ван Ек, голова дівочої організації, познайомила з ним ланкову
та інших дівчат.
-Знаєш, ти мені снилася. -Справді?
-А про що був сон? -Як це пояснити?
За чаєм вождь приділив увагу дівчатам,
особисто поспілкувавшись з ними.
Особливо він наголосив на важливій ролі молодих жінок
у формуванні єдиної голландської нації.
Ми були в кіно.
Удвох.
Фільм був дуже романтичний.
Прошепочи щось мені на вухо. Будь-що, просто говори.
-Допоможеш, якщо це зайде надто далеко? -Що?
О, так.
Я теж хочу побачити весь світ.
Бути акторкою чи письменницею.
І обов'язково знаменитою.
Навіщо? Бачиш, ті жінки хочуть допомагати людям.
-Я теж це робитиму, коли виросту. -Поговори з моєю сестрою.
Вона хоче стати Флоренс Найтінґейл у Палестині.
Справді?
Тато теж хоче туди поїхати, якщо зможе оформити нам паспорти.
Гей. Щось не так?
Мені треба додому.
Гей.
Ти вже йому сказала, що хвора на жовтяницю?
Це ж дуже заразно?
Ходімо.
Жовтяниця, справді? Геніально.
Так. Щасливо подрочити.
ЄВРЕЙСЬКИЙ КВАРТАЛ
ЄВРЕЙ
Тут смердить.
Ходімо.
Ханно, чим ти думала?
Ґабі випала з ліжечка.
Хто у цьому винен?
Вибачте, я вийшла повернути книжку.
Зараз угадаю. З Анною.
Чому ви так кажете?
Тату. Щось не так?
Тату, що сталося?
Як це може бути?
Ми хочемо поїхати з країни, де нам не раді,
але нас не випускають. Я цього не розумію. Справді.
Май віру, кохана.
Віру.
На це теж є причина.
Тату, я спитаю батька Анни, чи зможе він зробити нам паспорти.
-Я ж піду в «Малу Ведмедицю». -О ні.
Нізащо.
Посидь у себе в кімнаті та подумай про те, що не можна лишати Ґабі саму.
Але ж Анна прийде.
Ні, сьогодні ніякого пінг-понгу. Іди до себе, Ханно.
Тату, це нечесно.
Якби Отто міг отримати паспорти, вони б уже поїхали звідси.
Нікому ні слова.
-Навіть Анні. -Анні?
-Чому? -Бо це наш маленький секрет.
Це тобі.
Тримай.
Колись цей перстень зробить тебе щасливою.
Сховай його як слід.
Так?
Тату.
Я загубила тенісний м'ячик Марґо.
Можна пошукати в речах тітки Сари, раптом там є?
Ні.
Ви казали, що тітка Сара навряд чи повернеться.
Хто суперечить батькові…
Вибачте за пізній візит, але це терміново.
Заходьте.
Добрий вечір, пане Франк.
Анна питає, чи ти прийдеш у «Малу Ведмедицю».
Не сьогодні, Отто.
Сьогодні я бачила Флоренс Найтінґейл. У кіно.
У кіно? Що?
Ти ходила в кіно?
-Анна теж там була? -Нас ніхто не бачив.
Господи, за що мені це все?
Ханно, ти знаєш, як це небезпечно?
Через тебе ми всі в небезпеці.
-Так, тепер знаю. Анна теж. -Добре.
Облишмо цю тему. Добре, Гансе?
Ми маємо нагальнішу проблему.
Я попрошу Марґо позичити тобі книжку про Флоренс Найтінґейл.
Ніяких книжок. Грайся тут у Флоренс Найтінґейл, якщо хочеш.
Скоро народиться малюк, ти потрібна мамі. Немає часу літати у хмарах.
Бачиш, той ківш складається з семи зірок.
Одна з них — це я. А найбільша — Анна.
У нашому клубі п'ять членів, звідси назва «Мала Ведмедиця мінус два».
Час спати.
Отак, лягай у ліжечко.
-Хочете взяти тільки Ханну? -Так.
Якщо Ґабі заплаче? Чи новонароджений?
-Отто… -Гансе, подумайте про Ханну.
Про Анну та про неї. Їм принаймні буде весело удвох.
Це дуже люб'язно, шановний Отто.
Але нам буде надто важко
відпустити Ханну з вами.
Розумієте?
Гансе, я розумію. Але дуже шкодуватиму, якщо нічого не вийде.
Я б з радістю її взяв, але…
Ханно?
Ханно, це ти?
От про що я кажу. Саме про це.
Нас може виказати найменший шум.
-Привіт, Ханно. -Привіт.
Марґо, Анна буде…
Бла-бла-бла.
Я говорю. Послухайте.
Анно.
-Що? -Дивися.
Такий самий, як у Марґо.
-У нас раніше був такий. -Привіт, Ханно.
-Привіт. -Привіт.
Досі граєшся з м'ячиком, Ханно?
-Навряд чи вона знає про дитину. -Справді?
Дивіться.
Ханно.
Анна має до тебе питання.
Якщо не знаєш, не зможеш бути в клубі «Мала Ведмедиця».
-Хіба членство не назавжди? -Авжеж. Якщо знаєш відповідь.
-Ми з Анною заснували цей клуб. -Це про дитину твоєї мами.
Як вона опинилася у неї в животі?
-Вона не знає. -Знаю.
Та невже?
-Як? -Якщо ти не знаєш, я тобі не скажу.
Бачиш, Анно? Вона не знає.
Коко, сідай.
Хочеш почитати мій щоденник?
Ні, зачекай.
Доброго ранку. Книжки на стіл.
Заходьте.
Пане, пані Аппель досі немає.
Не знаєте, вона прийде?
Місця в нас вистачить.
Усі сідайте.
Ханно, заспівуй.
Констанс має коника
Без голови й без хвоста
І вона мандрує світом З голою…
Констанс має коника
Без голови й без хвоста
І вона мандрує світом З голою…
Констанс має коника
Без голови й без хвоста
І вона мандрує світом З голою…
Констанс має коника…
Відчиніть.
Ґабі, сюди.
Сиди тихо.
Одягнемо пальто.
-Ханна Ґослар. -Може, нас відпустять.
-Нас обміняють? -Ні.
-Ходімо. -Кеніхель.
-Так. Тримай.
Дивися.
Так, вона спить.
Що ти хочеш?
Ходімо.
-Стояти. -Дівчина хвора.
Відчиніть ворота.
То що, красуне, дівчина хвора?
Я дозволяв дивитися на мене?
Красуня.
Я дозволяв?
Стійте тут.
Я хочу шматочок.
Ґабі, не чіпай.
Швидше.
Ідіть.
Тату.
Тату?
Зі мною все гаразд. Не бійтеся.
Як ще мені поговорити з моїми янголятами?
Ми їдемо завтра. Нарешті ми перші в черзі. Усі троє.
Нас обміняють на одного німецького військовополоненого.
Але ми нарешті поїдемо.
Завтра вранці побачимося на станції.
Кеніхель теж їде. Так, Ґабі, Кеніхель їде з нами.
Ходімо.
Боляче.
Ханно. Ходімо.
Чудово. Нарешті, тату. Нарешті.
Ходімо.
Завтра. У поїзді.
Бувай, тату. Бувай.
Ґави.
Ходімо.
Ґабі, завтра ми поїдемо додому.
Ти теж хочеш печива й торту?
Що таке торт?
Чи льодяників?
Не зупиняйтеся. Ідіть.
Швидше, потвори.
Кеніхель.
Ні, Ґабі, ходімо.
-Не зупиняйтеся. -Не зупиняйтеся. Проходьте.
Кеніхель сам сяде на поїзд. Ходімо.
Ви комахи.
Яких треба розчавити.
Вставай.
Дурні гуски.
Швидше.
Рухайтеся.
Стійте.
Руки вгору. Ані руш.
У бомбосховище.
Швидше.
Ханно.
Мені недобре. Мені треба в туалет.
Усі беруть участь. Ти теж.
Що зробила б Анна?
О, я така щаслива
Анно, я йду до тебе
О, у мене потворна голова
-Ми їдемо в Швейцарію. -Ми їдемо кататися на лижах у Швейцарію!
Що тепер?
Тату, Ханна питає, що таке «йо де фі де фо».
Анна питає, коли ми знову гратимемо в хованки.
О. Ну…
-Наступного разу. -Ви завжди так кажете. Що це значить?
-Чому ти там стоїш? -Коли ми поїдемо в Швейцарію?
-Якнайшвидше. -Чого ви тут?
-Я щось почув. -О.
-Ти щось чула? -Хто?
-Ти. -Я?
Ні, Альфред.
Останнім часом тато так дивно поводиться.
Анно?
-Так? -Мені треба забрати дещо з дому.
Не відчиняй, якщо дзвонитимуть у двері. У суботу все одно ніхто не прийде.
-І по телефону не дзвони. -Так, тату.
Бо євреям не можна користуватися телефоном, а нам не можна…
Не ходи у сховище. Обіцяєш?
-Яке сховище? -Анно, годі ігор. Я серйозно.
Анно, подивися на мене.
Ні, тату. І у вікно ми теж не дивитимемося.
Ханнелі, наглянеш за цією малою?
Ходімо подзвонимо по телефону.
-Вітаю, це пані Янсен. -Вітаю, пані, це Анна.
-Можна поговорити з Альфредом? -Анно.
Привіт, Альфреде, це Анна. Хотіла спитати, чи ти підеш гуляти з Ханною?
Бо Ханна хоче поцілувати тебе взасос.
Альфреде?
Тут немає Альфреда. Хто це? Алло?
Кеніхель.
Скажи: «Дякую, Ханно».
Дякую, Ханно.
Усе гаразд.
Я вже йду.
Ханно.
Пані Ева хоче знову побачити дітей.
Її дітей.
Удома вона рятувала життя.
Вона врятувала мені життя. Та іншим людям.
Тому поважай цю жінку.
Пані Еву треба поважати.
Ти завтра їдеш.
Тебе обміняють.
У тебе є батько.
У тебе є Ґабі.
А у нас немає.
У мене немає.
Поважай цю пані.
-Анно? -У тебе є їжа?
Там хтось є?
-Агов! -Анно, це ти?
Ні, я не Анна.
Ти шукаєш Анну?
Так, Анну Франк.
Анна багато говорить. Мабуть, вона найбільш говірка з вас.
Вона ще має сестру Марґо. У круглих окулярах.
-У Анни гарне чорняве волосся. -Волосся?
-У вас все ще є волосся? -Так.
У нас нічого немає.
Якщо Анна там, скажете, що я повернуся вночі? Так?
Бо я завтра їду. Гаразд?
Агов!
-Ти ж хотіла мати десять дітей. -Я хочу стати медсестрою.
Ти боїшся крові.
Я звикну. Та й не у всіх пацієнтів кровотеча.
Щойно народиш першу дитину, житимеш, як твоя мама.
А ким ти хочеш стати?
Кінозіркою, письменницею?
Я хочу…
вийти у світ.
Ходімо зі мною?
Журналісти, записуйте.
Ми ніколи не станемо нудними передбачуваними мамами.
Потанцюємо?
Ти за хлопця, отак.
І прошепочи мені на вухо:
«Кохана, у мене для тебе сюрприз».
А потім стань на коліно й попроси мене вийти за тебе заміж.
-А де перстень? -Який перстень?
Який ти носила у школі.
-Він для мого справжнього кохання. -Не псуй розвагу.
Хіба я не твоє справжнє кохання?
Справжнє кохання навіки.
Тільки пізнавши справжнє кохання,
можна стати насправді щасливою.
Агов!
-Там хтось є? -Злодій скаже: «Так, це я».
Раніше тут нічого не було, правда?
Так.
Швейна машинка?
Мамина.
Чому вона тут?
Зламалася чи що.
Це ми снідаємо.
-Що це? -Щоб варити варення.
А ще в тата з'явився орендар, пан…
Ґолдшмідт чи якось там.
Тепер я сплю в одній кімнаті з Марґо. Я задихаюся.
А цю книжку Марґо шукала кілька днів тому.
Гарна, правда?
Так.
Фокус-покус…
і…
та-дам!
Марґо навчила.
-Хотілося б помацати справжні. -Анно, заспокойся.
Сама заспокойся, Ханнелі. У тебе теж виростуть груди.
Ханнелі? Іди сюди.
Ханнелі?
Дивися.
-Анно, поклади книжку на місце. -Так жінки виглядають усередині.
Дивися, Ханно.
Що це, Ханно?
-Анно, годі. -Що це?
Таке велике.
-Подивися. -Мені це не подобається.
-Ти ж хочеш бути медсестрою. -Це інше.
Невже твої пацієнти будуть одягнені?
-Подивись. -Не хочу.
-Дивися. -Не хочу.
Просто подивись.
-Дивися. -Годі.
Припини.
Припини вже. Я просила припинити. Чому ти продовжуєш?
Боже. Ненавиджу тебе.
Ханнелі, стривай. Повернися.
-Виходьте, швидше. -Пальта.
-Дозвольте мені… -У машину. Швидше.
-Ще валіза. -Пані, швидше.
З мене годі. Гей!
Моя валіза.
-Ви теж. Гей. -Ні.
Не стійте тут.
Мені треба забрати валізу.
-Мої діти. -Отак.
Сідайте в машину.
Чорт забирай.
Скільки можна? Брудні євреї.
Тату, сусіди напроти…
Дайте мої валізи.
-Брудна єврейко. -Тату.
-Є ще валізи. -По нас не прийдуть.
Мама вагітна. Це не дозволено.
Не бійся, доню.
Я маю документи.
Ти потрібна мамі.
Мамо, ці…
Мамо, сусіди через дорогу…
Так, доню.
Треба мати віру.
Мамо, можна щось спитати?
Авжеж, доню.
Як дитина потрапила у живіт?
Доню, Бог вирішує нашу долю.
Анна каже, Бог тут ні до чого.
Бог знає все, але Анна знає краще.
Анна дурна.
Ви посварилися?
Тупе стерво.
Вона чи ти?
Ненавиджу її.
Не насправді, але…
Я ніколи не бачила вас поодинці.
Завжди разом.
Мені треба йти.
Усі йдуть до бомбосховища. Крім нас.
-У тебе зустріч з Анною? -Мені не треба домовлятися. А тобі?
-Це правда? -Що?
-Що ти боїшся цілуватися взасос. -Я найкраще цілуюся взасос.
Вітаю. Пане Ґолдшмідт?
Я прийшла до Анни.
Не поспішайте, вони вже поїхали.
-Їх забрали? -Вони поїхали в Швейцарію.
Справді?
Але я могла поїхати.
Ой, тебе теж забули?
Ні, Морт'є знайде собі новий дім. Так, Морт'є?
Анна не може жити без Мора.
Пане Ґодшмідт, для мене є лист?
-Ні. -А для мене?
Я мала поїхати. Покататися по справжньому снігу.
Чому вона не взяла зимове пальто?
Бо вона тобі не все розповідає.
Анна забрала щоденник.
О, дивися.
Маленька медсестра.
Що ти про це знаєш?
Так нечесно.
Вони поїхали в Швейцарію.
Справді поїхали. Без мене.
Вона обіцяла.
Моя донечко,
Анна обов'язково напише, коли вони приїдуть туди.
Але вона обіцяла, мамо. Дарма я вчора посварилася з нею та втекла.
Так, дарма ти взагалі ходила по вулиці.
Вона моя найкраща подруга.
Донечко, все буде добре. Вір у вашу дружбу.
Ти її найкраща подруга чи ні?
Вір у Бога. Тільки він знає, що нам судилося.
Це мамі.
Мамо, я напишу Анні. Яка адреса?
Пакуйте валізи за п'ять хвилин.
-Відчиняйте. Негайно. -Тату.
Пакуйте валізи.
Ханно, відчиняй. Швидше, поки не вибили двері.
Гансе.
-Пакуйте валізи. П'ять хвилин. -Пане, послухайте…
Пане, послухайте…
Ти хороша дівчинка, так?
Як тебе звати?
-Ханна Ґослар. -Гарне німецьке ім'я.
Твої батьки когось переховують?
Будь ласка, пане. Я маю папери.
Тату, скажете, що ви хворі на жовтяницю?
Моїй дружині скоро народжувати. Нам не можна нікуди їхати.
Ходімо.
Ходімо. Їй скоро народжувати.
Тату, що ти бачиш?
Нічого.
-Вони повернуться по нас? -Ні.
Ми у списку. Щойно отримаємо паспорти, поїдемо.
Так, і я поїду в Швейцарію.
Ні, вся сім'я триматиметься разом. Зрозуміла?
Виклич лікаря.
Нам не дозволено.
Я буду з Ґабі та мамою.
-А ти приведи лікаря. -Це не дозволено.
Нам потрібен лікар. Зрозуміла?
Ця ніч така сама, як інші.
Вмикаємо світло лише за потреби. Ясно?
Дай сюди.
Давай руку.
Отак.
Біжи. Швидше.
Будь ласка, швидше.
Іди звідси.
Іди звідси, тут рейд.
Міст, тату…
Німці…
Сьогодні я написала два листи.
Один — мамі в рай, а другий — Анні в Швейцарію.
Я сумую за мамою.
І за Анною.
Відчиніть двері. Усі євреї — надвір. Відчиніть.
Відчиняйте негайно.
Негайно надвір.
Євреї, надвір. Негайно.
Агов.
Анно.
Анно?
Ханнелі?
Ханнелі, це ти?
Ханнелі!
Анно!
Ханнелі!
Чого ти тут?
А ти чого тут?
-Ти не була в Швейцарії? -Ні.
У сховищі.
Ми повинні були відправитися разом, але з Ґабі і з немовлям це було неможливо.
Як там немовля? Ти маєш братика або сестричку?
Ханнелі?
Ханнелі, ти там?
Я тут тільки з Марґо.
Мені треба йти.
Я так за тобою скучила, Ханнелі Ґослар.
-Бог нам допоможе. -Чекай.
Коли Він це зробить? Ми з Марґо…
дуже хворі і…
нічого не їли й не пили
вже кілька днів, і…
кажуть, нас переведуть, але…
У тебе є їжа? Можеш принести їжі?
Мені треба йти.
Ми такі голодні, нам не дають нічого, Ханно.
-Але, Анно… -Завтра, добре? Завтра.
Анно.
Завтра нас обміняють.
Що мені робити?
Даліє, мені треба до батька зараз.
Ти чекай. Тебе відібрали для обміну. Збирайся.
Це вам. Усе це.
Якщо відведете мене до батька. Мені треба до батька зараз.
-Ти чекай. -Ні.
Ось. Якщо відведете мене до батька.
Мені треба до батька.
-Збирайся. -Я вирву всі сторінки.
Мені треба побачити батька.
Це все, що в мене є.
Мені треба побачити батька.
Знаєш, що вона каже? Каже: «Ти збожеволіла».
Збирайся й готуйся до обміну. Якщо я піду, я теж божевільна.
Думаєш, я божевільна?
-Стійте. -Будь ласка. Вона хвора.
Красуне.
Сьогодні велика вечірка.
-Ти теж приходь. -Добре.
-Відчини ворота. -Так.
Впусти їх.
Відійдіть. Швидше.
Швидше несіть його сюди.
Що сталося? Несіть його. Швидко. Назад. Швидше.
Тату, слухай. Анна в сусідньому таборі.
-Разом з Марґо. Я… -Що ти тут робиш?
Я повинна принести їм їжу вночі. Ми можемо залишитися?
Ні.
Ми маємо тільки один шанс. Треба їхати сьогодні.
Нас скоро визволять.
Хто сказав?
Анна. Нас скоро визволять.
Ніхто не знає, що буде далі.
Але Анна й Марґо…
Я не поїду.
Піду до Анни.
-Хто суперечить батькові… -Так, цього разу я тобі суперечу.
Я не поїду. Я піду до Анни.
Не поводься як дурна дитина.
Ходімо.
Ні. Ґабі, залишайся з батьком. Будь з батьком, добре? Так?
Ви скоро поїдете.
Незабаром ви поїдете.
Анна — моя найкраща подруга.
Заходьте швидше.
-Віддай. -Ні.
-Пакунок. Віддай. -Ні.
-Віддай мені. -Ні.
Ні.
Їжа тільки для слабких.
-Ні, це для Анни. -Анни? Якої Анни? Хто така Анна?
Анна найслабша. І вночі я віднесу їй їжу.
Ні, ти сьогодні поїдеш. З батьком і Ґабі. На обмін.
Ні. Я принесу Анні їжу.
Ні. Це небезпечно. Для всіх жінок.
Я не покину Анну. Не можу. Більше не можу.
Вона моя найкраща подруга. Я повинна піти до неї.
Пізніше буде запізно.
Я кажу: «Іди рятуй найкращу подругу».
А що вона сказала?
Іди, Ханно. Іди до подруги.
-Анно! -Агов!
-Де Анна? -Тут.
Анно.
-Ханнелі? -Анно.
-Ханно, швидше. -Маєш їжу?
-Я тут. -Вийшло. Зараз кину.
Анно?
Не треба.
-Ханнелі? -Мені треба йти.
Вона відштовхнула мене й не віддає.
-Мені треба йти. -Будь ласка, приходь завтра.
Тримайся, Анно. Тримайся.
Ханнелі?
Ханно. Ходімо.
Швидше.
Він був надто слабкий, щоб кудись їхати. Але хотів бачити тебе.
Він був надто слабкий.
Тату, я тут.
Тату?
Прокинься.
Ґабі, тато дуже втомився.
Тато трохи поспить.
Скажи: «Спи спокійно, тату».
Ні.
Скажи: «Добраніч, тату».
Анно!
Ханно.
Анно.
Фріце. Фріце, коханий.
Потанцюй зі мною.
Ти тут серед ночі? Чудово.
Потворна, як завжди.
Де твої груди?
Це не чайні пакетики.
Анно.
-Ханнелі! Ти тут. -Анно.
Анно, я тебе бачу.
Привіт, Ханно Елізабет.
Привіт, Анно Франк.
-Моє волосся… -Усе гаразд.
Нас скоро визволять.
Ти поїдеш у подорож?
Так.
-Ти станеш медсестрою? -А ти як думаєш?
Я думаю…
Я думаю, ти повинна робити те, що любиш.
І якщо…
-Ні. -…хочеш стати медсестрою…
Я поїду з тобою.
Твій перстень.
Будьмо.
Тобі від мене?
Хочу тут залишитися назавжди.
Так. Мабуть, спершу в Голлівуд.
А якщо ми там побачимо тільки кінозірок?
Тоді поїдемо кудись іще. У Париж.
-Далі. -В Індію.
-Чи Китай. -Китай?
Невдовзі після зустрічі Ханни з Анною німці відступили.
Усі, хто міг іти, пішли звідти.
Ханна більше не бачила Анну.
Анна і Марго померли перед визволенням табору.
Ханна стала медсестрою в Палестині.
Але подумки вона щодня подорожує світом. З Анною.
Вони обіцяли одна одній щоночі дивитися на Малу Ведмедицю.
Ханна так і робить.
У Ханни й Ґабі разом сім дітей,
38 онуків і 27 правнуків.
Вони називають це своєю помстою Гітлеру.
Анна стала всесвітньо відомою, як і хотіла.
А Ханна знає, що якийсь час вони були справді щасливі.
Для Ханни Анна назавжди лишилася найкращою подругою.
Анна і Марґо пішли до сховища 6 липня 1942 року,
їх знайшли 4 серпня 1944-го.
З жовтня 1944 року вони перебували у концтаборі Берґен-Бельзен,
де їх морили голодом.
З лютого 1944 року Ханна і Ґабі були в таборі обміну
на німецьких військовополонених у Берґен-Бельзені.
Там було не так погано, як у тій частині,
де Анна і Марґо померли прямо перед визволенням.
Переклад субтитрів: Марія Цехмейструк