Okej.
- Hur känner du dig? - Vad menar du?
Du vet, rent allmänt. Hur känner du dig?
- Borde jag vara nervös? - Nej, det är det sista du ska vara.
Du borde känna dig...
Solig, glad, förväntansfull.
Jag ska sträva efter att vara sån.
Duktig flicka. Kom hit.
Jag har en bra känsla ikväll.
De här människorna fick Henry Shepherds tre senaste pjäser producerade.
Och det enda jag behöver är min första.
Då så. Det här fixar vi, jag fixar det.
- Hur blir det med salladsskålarna? - Vad?
- Vi har inte plats för de stora. - Ingen fara. De behövs inte ikväll.
Ska vi inte servera sallad? Det gör vi ju alltid. Kan vi göra så?
Se dig omkring, Sebastian. Vi gör som vi vill.
Ska vi verkligen ha samma jävla sopressata på charkuterierna?
Vad för slags person käbblar om charkuterier?
Tror du de har med sig en Monfortino Barolo?
Nej, de har med sig ett trevligt rött vin som de betalade tolv dollar för.
Det är ren hövlighet.
- Har du tabletterna? - De ligger nog i kavajfickan.
- Har du min mobil? - Fickan.
Le.
- Hej! - Halloj.
- Vilka är ni? - Jeffrey Duncan och min fru Haley.
Vad säljer ni?
Vi säljer inte nåt, vi är bjudna på middag här ikväll.
- Till det här huset? - Ja...
Ja, absolut.
Det ger jag fan i och jag rekommendera att ni bönder försvinner härifrån-
-innan jag ringer polisen eller ännu värre.
Dra åt helvete, båda två.
Vad fan var det där?
- Vi kanske bara ska åka. - Nej! Vi ska inte åka härifrån.
Ja... Okej!
- Där lurade han oss, eller hur? - Ja, verkligen.
Era miner! Man kunde tro att jag försökte döda er.
Stå inte bara där som ett par föräldralösa barn som tigger allmosor.
Kom in!
Okej, kom så går vi in.
Det är okej.
Vilket fantastiskt hus!
Och det här är bara foajén.
Ursäkta mina tokigheter. Jag kan vara lite busig ibland.
- Ingen fara. Vi gillade det, eller hur? - Visst.
- Sebastian Todd. - Haley.
Trevligt att träffas, herr pjäsförfattare.
Jeff räcker.
Kyss den. Det är brukligt.
Okej.
- Var är Carmine? - Lagar till några av hans aptitretare.
- Vi tog med oss vin. - Hoppas ni gillar det.
- Rustikt. - Haley valde det.
Vi kommer att älska det.
Det här är en mobilfri middag. Lägg era telefoner...
- Vänta lite! Va? - Alla hatar amatörpaparazzi.
- Jag fattar. - Så ja, duktig pojke.
Sätt er bekvämt i rummet till höger.
Slå lite bollar om andan faller på.
Hej svejs, mina barn.
Vad?
- Haley! Vad var det där? - Vad då?
- Jag försöker ju imponera på dem. - Men det där vid dörren var helt sjukt.
- Tyckte inte du det var märkligt? - Och du borde veta vad sjukt är.
- Vad menar du med det? - Inget.
Personerna på den här festen är de bästa i branschen.
Vi snackar om massvis med pengar, kontakter och inflytande överallt.
De är typen som inte vill att man skickar sms under middagen-
-eller laddar upp matbilder på sociala medier. De har sitt rykte att skydda.
Jag älskar dig, och jag är ledsen om du blev sur.
Jag antar att jag är lite nervös.
Om vi lyckas imponera på dem kan min pjäs hamna direkt på Broadway.
Du har helt rätt.
Förlåt mig. Jag hoppas att det går så lätt för dig.
Duktig flicka.
Du ser inte bekväm ut.
Vi är helt avslappnade. - Eller hur, Hales?
Jag pratade inte med dig.
Jag är Sadie. Vill någon av er ha ett glas vin eller en aperitif?
Ja, absolut!
Det ska bli gott.
Helvete! De gillar visst dig.
- Behöver du en? - Nej, det går bra.
Jag frågade inte hur det går, jag frågade om du behöver en.
Ja.
Jag tror att jag håller på att bli sämre.
- Jag drömde en mardröm igen. - Du brukade ha tre varje natt.
Du blir bättre.
Jag får en märklig känsla i det här huset.
Jag kan inte sluta skaka. Vi kanske bara ska gå...
Sluta! Sluta.
Slappna av.
Det är bara middag.
Okej, det är en chans. Det är den stora chansen.
Efter det här blir det bara nedförsbacke. Jag behöver det här.
Jag behöver verkligen det här.
Förlåt.
Ett lag består av flera.
Vino, så att du lättare kommer i stämning.
- Tack. - Middagen serveras alldeles strax.
Kan jag få ett glas?
Du äter ju medicin.
- Har du kysst kungen än? - Ja.
- Jag gillar kungen. - Jaså?
Det påminner mig om att du är lika neurotisk som jag.
När jag var inlagd var det en pojke som hade ett par turstrumpor.
Sjuksköterskorna fick kämpa för att ta dem ifrån honom.
- De luktade så illa. Som rutten lök. - Vad vidrigt, Haley.
Haley, inget prat om sjukhus eller andra galna saker ikväll.
- Förstått? - Ja, jag lovar.
- Lova honom. - Jeff...
Kom igen, för min skull.
Jag lovar.
Duktig flicka.
Jeff, ibland känns det som du, jag vet inte...
Wow, det där kallar jag konst.
Vad är det?
En målning värd två miljoner dollar av en väldigt känd konstnär.
Det är vad Carmine betalade för den. Han gillar den inte ens.
- Jag är Vincent. - Jeffrey Duncan.
- Det här är min fru Haley. - Trevligt att träffas.
Angenämt.
Vincent, är du konsthandlare?
Inget så intressant och eklektiskt. Jag jobbar för Quick och Adams.
Jaså, minsann? Det är ett investeringsbolag, älskling.
Jag sköter Carmines och Sebastians affärer.
På tal om Sebastian. Han körde visst dörrskämtet.
- Det gjorde han verkligen. - Är han alltid så läskig?
- Läskigt, Haley... - Ingen fara, Jeffrey.
Vad vore livet utan den syrliga humor som rinner genom Sebastians hjärna?
Något bättre, om ni frågar mig.
- Visst är den mirakulös? - Absolut, den är...
Betraktaren ser vad hen vill se.
Jag ser förödelse.
Absolut, ohämmat kaos.
Vad ser du i den?
Jag?
Rorschachtest, antar jag.
Precis! Det är så mycket som lämnas för tolkning.
Budskapet ligger hos betraktaren.
Jeff och Haley, låt mig presentera den oförlikneliga miss Sadie Nichols.
- Vi har träffats. Hon hämtade vin. - Det är mer än hon gjorde för mig.
- Du kan ta det här, Vincent. - Tack, raring.
Herregud, din klänning är så vacker.
Det är en av mina egna skapelser.
- Den är underbar. - Sadie livnär sig på att utsmycka sig.
Jobbar du med mode?
Jag sysslar med det jag känner för. Allt som berör mig.
- Vi vet att Jeff här är pjäsförfattare. - Skyldig.
Och vad gör du, Haley?
Samma som du. Lite av varje.
- Inget som är särskilt intressant. - Det skulle jag inte påstå.
Jag skulle behöva uppsöka ett badrum, om ni inte misstycker.
Självklart. Ta badrummet där uppe till vänster, förbi alkoven.
Tack.
Vi borde dansa vidare. Min tur att duka.
- Och vad gör du ikväll, min kära? - Smårätter.
Vi ses vid middagen.
Det ser vi fram emot.
Skål.
- Haley. Är allt okej? - Jag mår bra.
Jag lovar.
Det här huset är så skumt.
Är du klar, Haley?
Haley? Haley?
Vi måste prata om det här nån gång.
Vad fan är det med dig? Säg nåt! Kan du inte prata längre?
Du är som en småunge. Ett barn!
Sovdags? Vad fan snackar du om? Solen är ju fortfarande uppe.
Vad tar du för nåt? Jag tänker inte tolerera det här. Vad glor du på?
- Hej! - Åh, herregud! Ursäkta mig.
- För vad? - Jag såg ingenting, jag lovar.
- Är du bjuden på middag? - Va?
- Är du bjuden på middag? - Ja, det är jag.
- Jag borde nog gå nu. - Varför?
- Du är naken! - Vi är väl vuxna kvinnor, båda två?
- Jag känner inte dig. - Det är lätt att råda bot på.
- Agatha Archer. - Författaren?
Jag föredrar romanförfattare. Det låter mer elegant.
Min make kommer att flippa ur. Han är en stor beundrare.
Han är pjäsförfattare. Jeff, Jeffrey Duncan.
Ja, ja. Och du är...?
Haley Duncan.
Underbart att träffas, Haley.
Säg mig, är din make lika attraktiv som du?
Jag gifte mig ju med honom, så...
Jag ska låta dig klä på dig.
Gå inte. Vi höll ju precis på att lära känna varandra.
Jag tror att vi känner varandra tillräckligt nu.
Nej, i så fall måste du nog glida ur den här lilla saken.
Helst inte.
Haley, raring? Jeff skickade mig ifall du hade gått vilse här uppe.
- Är allt okej? Hittar du ner? - Ja, tack.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
Din häxlika lilla subba. Perfekt tajming, som alltid.
Vi kan inte låta dig fördärva henne än, Aggie. Det vet du.
- Vackert skapat, mr Todd. - Han njuter verkligen av det där.
Han älskar att hälla.
- Du tänker väl släcka den när vi äter? - Låt mig njuta av min last.
Vi har alla våra laster, Vincent, men din dödar på grund av samröre.
Okej, Aggie. Jag tar en liten paus.
Tack.
Jeffrey, jag vill tacka dig för denna...
trevliga Merlot. Himmelskt god.
Ingen orsak.
Jag måste säga att ni har ett sjuhelsikes hus.
Tack.
- Oroar ni er nånsin för inbrott? - Nej, mrs Duncan.
När man äger ett dyrt hem måste man äga ett lika dyrt säkerhetssystem.
- Och alltid vara vaksam, såklart. - Vilket förklarar mobilregeln.
Tekniken är en barriär mot äkta, mänsklig kontakt.
Helt sant, Vincent. Helt sant.
Mobilregeln syftar nog mer till att vi alla ska vara mer närvarande här.
- Utan störande element. - Sannerligen.
Utan ljud som dränker sammanhängande, och verkligen närvarande tankar.
När det gäller säkerheten, Carmine. Min besvärjelse hade skyddat bättre.
Även en kanintass, skulle jag tro.
Vad var det?
- Inget. Det var inget. - Det såg i alla fall ut som något.
Jeff har en lyckoamulett.
Har man sett!
- Det är bara nåt jag bär med mig. - Vår nyfikenhet vet inga gränser.
Okej, visst.
- En schackkung? - En schackkung.
Han har den bredvid datorn när han skriver. Den var hans farfars.
- Det gör den extremt mäktig. - Snälla, Vincent.
Lyckoamuletter fungerar lika bra sitt villospår i de första kapitlen.
Amuletter har historia, Agatha.
Exakt.
Det skulle inte förvåna mig om en bit av farfaderns själ bor kvar...
i den där lilla plastbiten.
- Det är ju plast, för fan. - Så ja.
- Den kan inte vara bra för miljön. - Det är bara på skoj.
Bara på skoj.
Det är ändå en vacker tanke. - Eller hur, älskling?
Jag antar det.
Amuletter, symboler, besvärjelser.
De blir kraftfulla när tron är tillräckligt stark.
Ja, trons kraft.
Vad vore Jesus utan sitt kors?
Vad vore Buddha utan sitt träd?
Det borde väl du veta, din gamle fan.
- Hur ofta har ni middagsbjudningar? - Hemliga middagsbjudningar.
Carmine?
Ni vidtog väl de försiktighetsåtgärder jag nämnde över telefon?
Visst. Ingen vet att vi är här.
Faktum är att folk tror att vi är på semester.
- Ursäkta, men jag förstår inte riktigt. - Jo, visst förstår vi.
Särskilt efter att ha träffat alla här ikväll. Eller hur, Hales?
Paparazzi är som parasiter.
De skulle sätta upp tält på uppfarten om de visste att Agatha var här.
Ms Archer, jag måste erkänna att jag är en stor beundrare.
"Hemlig död" är en fenomenal roman.
- Skönhet och intelligens. - Detsamma.
Vi har två bjudningar per år, mitt i sommaren och mitt i vintern.
Tack för inbjudan.
Jag hatar att bryta upp det här lilla samtalet-
-men jag tror att festen behöver lite musik.
Ja, det är tradition. Sadie, raring?
- Vad är det som händer? - Ett litet sällskapsspel.
Segraren väljer musik.
Med andra ord...
jag.
En parti stötpoker?
Nej. En annan dag, kanske. Det här är tarotkort.
- Vad är det? - Spåkort.
- En grov definition. - Rätta benämningen är förutsägelse.
Man ber en person att välja ut särskilda kort-
-och sedan tyda tecknen för att förutse personens framtid.
Frågeställaren väljer sin väg i livet baserat på spådomen, inte tvärtom.
- Frågeställaren? - Den som söker vägen.
- Personen som blir spådd. - Jag tror hon förstår, Jeffrey.
Skynda dig och blanda korten innan jag blir uttråkad.
Sadie här väljer kort.
Sen väljer vi andra var sitt från kortleken.
Ägaren till det vinnande kortet, som Sadie utser, får välja middagsmusik.
Carmine.
Sebastian.
Gästen först.
- Spelar det nån roll vilket man tar? - Självklart.
Självklart.
- Nej. - Vad då?
- Du började förra gången. - Det gjorde jag inte.
Det var festen med mäklarparet. Du hade din läderslips med ögon på.
Aggie drack för mycket, Carmine lagade tiramisu, och du började förra gången!
- Visst, du kan börja. - Tack, det ska jag göra.
Narren - det spontana av en sorglös existens.
- Med andra ord... - En idiot.
Låt oss se ditt, flinansikte.
Magikern - kraft och färdigheter genom ovärderliga och uråldriga kunskaper.
Vilken tur man kan ha.
Carmine.
Kejsaren - den krävande klippan på vilken alla litar.
- Jeffrey. - Ja?
När helst du är redo.
- Den hängande. - Hoppsan.
Jäklar, det låter inte bra.
Den är en symbol för offer, välsignat martyrskap.
Kära Aggie, vilket kort valde du?
- De älskande. - Vad betyder det?
En förening av två själar, en utstakning.
Carmine, det betyder det om kortet är rättvänt.
- Men det är det inte. - Vad betyder det då?
Det betyder att kärleken inte är ren, den är vri... den.
Det bådar ju gott.
- Sadie, vilket kort fick du? - Given brukar vara sist ut.
Men eftersom du frågade så snällt.
- Varenda jävla gång. - Vad är det?
Översteprästinnan - Shekinahs väktare, det feminina i det gudomliga sinnet.
Så överlägsen.
- Bara ett kort kvar. - Vill du fortfarande vara med, Haley?
Ja.
Jäklar, jag tyckte att jag fick ett dåligt kort.
Oroa dig inte, raring.
Given är grym, men dödskortet symboliserar även en nystart.
Återfödelse, kan man säga.
Vilken lättnad!
Så, vem vann?
Just det, vem vann?
Ja, min kära. Vilket kort valde du?
Narren.
Ja!
Ja, ja. Gå nu och välj ut din musik, Sebastian.
Ursäkta mig.
Så jävla glad.
Det där var... intressant.
Vilken chock.
- Jag gillar det. Klassiskt. - Sebastians favorit.
- Vad är det? - Puccini.
En av hans bästa operor, och en av de bästa operor som skrivits.
- Och min nästbästa favorit. - Tosca håller inte måttet, Sebastian.
Rigoletto är genialisk. Puccini var en popstjärna.
- Verdi var konstnär. - Ursäkta. Vad är Rigoletto?
- Du känner väl till honom, älskling? - Jag tror inte det.
Narrar, lönnmördare, "La Donna è Mobile".
Ingen bad dig att sjunga serenader.
Rigoletto handlar om kvinnans nyckfullhet.
Om du inte kan eller vill acceptera det-
-måste du finna dig i ett liv av elände.
- Tala för dig själv. - Det ska jag.
Så sorgligt.
Inte lika sorglig som Carmines favorit.
- Riddar Blåskäggs borg. - Sebastian! Chianti.
Just det. Nu kommer ni att bli överraskade.
Det här vinet är som en kusin till Barolo.
Ett väldigt speciellt vin. Det är inte alla som får smaka det.
- Tack. - Så njut medan ni kan.
Det ska vi.
Riddar Blåskägg? Det är väl han med alla fruar?
Ja, det är där Blåskägg kommer hem med sin nya hustru-
-som heter Judith.
Ung, vacker, väldigt skärpt.
Hon vet att nåt inte står rätt till.
Blåskägg har nämligen tre andra fruar. Inte bara det.
De har sina egna skattkamrar, med sina egna glädjekällor och njutningar.
Det hon inte vet är att de bor tillsammans i ett slags tortyrkammare.
Och han samlar deras tårar i en sjö, som han tycker är vacker.
Så här har vi Blåskägg när han återvänder hem i triumf-
-med sin alldeles nya, vackra hustru.
Det är mörkt inne i borgen.
Judith ber artigt om att öppna dörrarna och släppa in solljuset.
Blåskägg vägrar, men hon insisterar.
Så hon går iväg för att öppna den första av sju dörrar och ser...
En tortyrkammare, nedstänkt med blod.
Det stämmer.
Det andra är ett rum fullt av dödliga vapen.
Det tredje är en omsorgsfullt dekorerad skattkammare.
Den fjärde, skönhetens trädgård.
- Det femte... - Blåskäggs kungadöme.
En gång så vidsträckt och ljust, nu grått och nedstänkt med blod.
- Vad var det i det sjätte rummet? - Sorgens hav.
- Det var en blodig sjö med tårar. - Samma sak.
Nej, det är det inte.
Så Judith öppnar den sista dörren.
Vad tror du att hon ser, Haley?
Blåskäggs tre fruar, med sina nackar neråtböjda-
-och nedtyngda av juvelprydda kronor.
Innan hon hinner göra något, placerar han en krona på hennes huvud-
-så att hon inte kan fly.
Hon inser att tårarna kommer från de andra fruarna-
-och att hon kommer att stanna där resten av sitt liv.
Och bla, bla, bla, sen har alla sex tillsammans.
- Det är vad alla operor handlar om. - Inte alls! De handlar om kärlek.
- Det är samma sak. - Det är det inte. Fråga Berg.
Berg?
- Berg har skrivit min favoritopera. - Herregud...
- Håll truten, för fan. - Då var det dags.
Wozzeck.
Det är berättelsen om en duktig, men fattig och bedrövad soldat-
-som hela tiden blir uppläxad av sina överordnade-
-om kvaliteterna hos en ärbar man, vilket inte de tycker att han är.
Och de hånar honom oavbrutet på grund av hans begär till kvinnor och sprit.
Operan inleds med en konversation mellan Wozzeck och kaptenen-
-som han skickligt rakar med ett sylvasst blad.
Kaptenen skäller på honom som vanligt, men Wozzeck säger...
"Det är näst intill omöjligt för en fattig man att äga moral."
Sen citerar han Markusevangeliet när Jesus ber barnen att komma till honom.
Det gör bara kaptenen förvirrad.
Hur många små barn har fått lida när de kommit till dig, fader V?
Du är en vidrig liten fitta.
Wozzeck har avlagt en ed att kämpa som soldat.
Ett liv där han måste följa order, ritualer, och Marie kvinnan han älskar-
-som han egentligen inte tycker att han förtjänar.
Han tror på fel människor, fel sanning.
Han intalar sig själv att han inte förtjänar denna kvinna.
Hans tankar förråder honom.
Och efter att ha övertalat sig själv att hon måste ha bedragit honom-
-mördar han sin älskade under en blodröd måne.
Sen dränker han sig själv i en sjö med orden...
"Jag trodde att du kom för min skull. Månen är blod. Hjälp."
Hur är det fatt, Haley?
Allt är bra. Vi mår bra.
Är det nåt vi har missat?
Det var en sak som hände mig när jag var ung, och det här samtalet...
Ursäkta, jag vill inte förstöra stämningen.
Varsågod.
Det handlar om familjeangelägenheter, och passar inte runt middagsbordet.
Eller hur, älskling?
Vi vill nog alla höra det från Haley, Jeffrey.
Hon är inte bekväm med att prata om det.
Min mamma dödade min styvfar.
Han brukade...
Han våldtog dig.
Det här är lite för personligt.
Min mamma var manodepressiv.
Jag vet inte om hon var medveten om vad som hände.
En dag bröt hon bara samman.
En lördag höll min styvfar på...
att skrika åt henne, som vanligt.
Han kallade henne hemska saker, han var full som vanligt.
Jag har aldrig sett henne se så lugn ut.
Hon tittade rakt på mig...
Sen började hon skrika som besatt och...
hackade sönder honom i bitar.
Jag skrek och skrek.
Jag bad henne sluta, men det gjorde hon inte.
Och sen...
skar hon av sig halsen.
De två följande åren tillbringade jag på sjukhus, stirrandes på bläckfläckar.
Rorschachtester.
Min mor var kirurg, far var sheriff, och jag var en bortskämd slyngel.
Jag ville ha allt.
Jag fick utbrott om jag inte fick som jag ville.
En dag kallade mina föräldrar ner mig och serverade mig lever.
- Det låter inte så farligt. - Människolever.
Ni förstår, kroppen kom från mammas operationsbord.
Hon tog med sig levern hem, och pappa tillagade den.
De satte mig ner...
och tvingade mig att äta varenda tugga...
medan de läxade upp mig om frosseri.
Jag beklagar verkligen.
Och min far sa till mig: "Pojk, du är bara ett steg från att bli ett djur."
Alla har själsliga ärr.
- En del döljer dem bara bättre. - Sluta nu, Haley.
- Ursäktar ni oss ett ögonblick? - Självklart!
Vad har jag sagt till dig? Vad sa jag?
Nu räcker det om ditt galna förflutna, Haley.
Inte ett jäkla ord till. Är det förstått?
- Se på mig. - Ja!
Duktig flicka.
Ta dig samman och... Haley!
Ta dig samman, fixa ditt hår. Ta inte för lång tid på dig.
Du kan väl le lite? Det är fest, för helvete.
- Är allt som det ska? - Allt är bara bra, absolut.
Jag vill be om ursäkt för min fru. Hon vet inte när hon ska sluta prata.
- Jag tror att det var nyttigt. - Jaså?
Visst. Att prata om sina problem kan rena själen.
Det kanske är bäst om det sker privat, inte bland folk man precis har träffat.
Vad stirrar du på?
Du är lite mer fransk än jag är van vid.
Ursäkta mig.
Du menar att du inte är van vid det på kvinnor.
Eftersom standard, normen är alltid annorlunda för oss, för Haley.
Men ditt godkännande av mitt yttre är varken önskat eller nödvändigt.
Är det säkert att allt är bra?
Jag vet inte, det kom så plötsligt.
Du kanske ska ta lite mer vin.
- Ursäkta. - Haley, raring. Är allt som det ska?
Visst.
Ursäkta mig.
Jeffrey, är allt finfint med dig?
Jag kunde inte sluta hosta, och nu kan jag inte...
Jag kan inte lugna ner mig.
Musiken är underbar.
Det är Tosca - en diamantgruva av melodier, känslor och sex.
Historien i Madame Butterfly är mycket mer intressant.
Vem fan bryr sig, Aggie?
Det handlar om hur det känns i skrevet.
Om man når de högsta tonerna går man hem och har sex.
Jag vill gärna höra om handlingen.
- Tosca är... - En sångerska som heter Floria Tosca.
Hon är förälskad i konstnären Mario.
Marios vän Angelotti jagas av den lokala polisen.
Mario bestämmer sig för att gömma Angelotti i kyrkans källare.
Men polischefen Scarpia griper och torterar Mario-
-och tvingar honom att avslöja var Angelotti gömmer sig.
Scarpia sluter ett avtal med Tosca.
Han säger: "Ge dig själv åt mig, sinne, kropp och själ."
"Då låter jag din älskare och hans vän gå fria."
- Vad gör hon? - Hon offrar sig för sin älskade.
Men i opera, så som i verkliga livet, är inget som det verkar.
Det är dags.
Scarpia släpper Mario, som är förargad över Toscas svek.
Scarpias män släpar iväg konstnären-
-så att han blir ensam med Tosca.
Han sjunger för henne, deklamerar sina syndfulla lustar-
-hans kunskapsbegär, precis där och då.
När...
Tosca inser...
att hon har svikit sig själv inför Gud...
Hon höjer sin röst i frustration.
Vad är det som händer?
Hon tar upp kniven från middagsbordet och höjer den.
Och på så sätt väver hon sina odödliga ord.
Questo è il bacio del Tosca.
Det här är Toscas kyss.
Ni är ju helt jävla galna!
Vilken tursam tös!
Han producerar mycket.
Nej! Nej, nej!
Ty kroppens liv är i blodet.
Jag skulle säga att han är tillräckligt försvagad.
Sebastian, var så snäll, min köttyxa och mitt förkläde.
Lugn. Lugn.
Lugna ner dig.
Att döda dig är inte alls lika elegant som det vi har planerat.
Vi behöver dig. Det gör vi allihop.
Du är nödvändig.
Var och en av oss har väldigt specifika begär-
-som vi skulle vilja dela med dig, om det går bra.
Vi kan inte avslöja dem till vem som helst.
Bara dig.
När vi är klara med uppgifterna, och våra begär är stillade-
-så skickar vi iväg dig, på ett eller annat sätt.
Jag antar att du har förberett ditt rum.
Pojkar, vill ni vara så vänliga? Just det!
Ni har en timme på er. Jag har koll på tiden.
Jag måste göra mina förberedelser i köket.
En, två, tre!
Huvudet, vad bra. Jag behöver det.
Du är verkligen söt.
Nej, nej, nej!
Botten upp.
- Vad är det här? - Det här är en dejt.
Jag vet vad du tänker. Du tänker: "Det är ingen idé."
"Han är dödare än förra säsongens La Bohème."
Men du förstår, Haley, för mig är döden väldigt stimulerande.
Och tack vare ginseng och fenetylamin som jag hällde i vinet-
-så har det en poäng, en väldigt styv sådan.
Vad vill du göra?
Din lymmel!
- Du är helt jävla galen. - Se så, luta dig tillbaka och njut.
Du har, trots allt, varit med om värre.
Duktiga flickor lyssnar alltid på sina överordnade.
Det vet du väl?
Nej!
- Hon har visst roligt där uppe. - Det har hon alltid.
- Ska du inte förbereda altaret? - Det stämmer.
Du kan göra klart här inne.
Men jag måste ju klä på mig också!
Din blomsterfitta.
Jag har hört dina ord, och jag bugar inför din vishet.
Jag har sett vägen.
Jag vet vad jag måste göra.
Mår du bra?
Jag är ingen ond kvinna.
Jag har behov som alla andra, men det är bara det att...
mina är annorlunda.
Det jag gör kommer ur kärlek.
Precis som den kärlek pappa gav mig.
Han ägde en begravningsbyrå.
Och en solig eftermiddag kom han på mig nere i källaren...
med en flicka.
Han sa att det var onaturligt. Var det vad jag önskade skulle han ge mig det.
Så han...
tvingade mig på en död man som han gjorde i ordning för begravning.
Han gjorde det för att han älskade mig.
Det jag gör kommer ur kärlek.
Förstår du?
Det enda som gör mig kåtare än en vacker kvinna-
-är ett lik.
En av böjelserna föddes i mig.
Den andra placerades där.
Du är en...
vidrig mördare, Agatha.
Det är Sebastian, inte jag.
Du är medbrottsling.
Det har du nog rätt i.
Varför dödar du mig inte bara, och får det överstökat?
Carmine förklarade ju det. Jag är inte den enda som behöver dig.
De andra väntar på dig. Vi delar ju på dig utav kärlek.
- Genom att tortera mig. - Märk inte ord!
Jag måste ta ett bad. Jag måste bada.
Jag är strax tillbaka, raring.
Vad låter mer lockande? Körsbärsblomster eller lavendel?
Dra åt helvete!
Du har rätt. Lavendel.
Sadie! Din tur!
Örter är fantastiska.
De växer, hålls vid liv, och helar.
En del kan till och med döda.
Har du nån favorit?
Salvia.
Varför måste en man som har salvia i trädgården dö?
Under medeltiden behandlade man feber med den.
Och enligt anglerna, om man åt det under maj månad-
-så blev man odödlig.
Romarna associerade salvia med uppoffring.
Och holländarna bytte det till och med mot kinesiskt te...
under 1600-talet.
En dålig affär. Kineserna hade då långt ifrån fulländat tetillverkningen.
Tro mig.
Salvia, blandat med vissa örter och mineraler...
kan skapa något i sanning unikt.
Något stärkande.
Så där.
Det är bäst att vi skyndar oss. Carmine vill snart ha tillbaka sitt kök.
- Hur kan du göra så här mot honom? - Va?
Hur kan du göra så här mot oss?
Jeffrey sög, Haley. Du vet det, och jag vet det.
Du klarar dig bättre utan honom. Vad fan gjorde du med honom, egentligen?
Öppna munnen.
- Nej. - Det ger dig makt, det hjälper dig.
Du kommer att behöva din styrka senare.
- Haley. Raring. - Nej!
Du spiller ju, Haley!
Du kommer snart att må bättre, älskling.
Ska vi börja?
Efter döden sker flera förändringar, så som regleringssystemet, syreintag-
-blodflöde, avfallshantering - allt avstannar.
Bakterier mångdubblas och löser upp kroppen inifrån.
Blodet hamnar i lågt belägna delar, organ förtvinar, muskler stelnar.
Hänger du med? Bra.
På grund av den här processen är det viktigt att jag arbetar snabbt.
Människans kött består nästan alltid av 30 % hud och 40 % fett.
Resten är muskler, som vi masserar med olivolja.
Och vitlök.
En nypa salt. Vi vill inte att köttet blir för torrt.
Jag gillar rosmarin.
Och viktigast av allt... Berätta inte det för nån.
Min hemliga kryddblandning.
Den är redo för ugnen.
Snälla, låt mig bara gå.
Jag lovar att inte berätta nåt för nån.
Och missa middagen? Efter allt jobb jag har lagt ner?
Nej, det tror jag inte!
Att tacka nej till en middag av den här magnituden är inget annat än helgerån.
Du kan inte tvinga mig att äta det.
Åh, Haley! Vad har du egentligen kvar?
Några trista minnen och vad jag tror är en blygsam samling billiga klänningar.
Är det något att se fram emot?
Ni kommer att åka fast.
Allihop!
Nej, det kommer vi inte att göra. Vi är ju middagssällskapet.
Vi är den oantastbara eliten.
- Kyrkdags. - Åh nej, redan?
Du vet ju att förberedelserna är min favoritdel.
Sebastian!
- Snälla, snälla, snälla! Hjälp mig! - Ta det lugnt.
De dödade min make, de försöker döda mig.
Ni måste lugna ner er, ma'am. Ta ett djupt andetag.
Så ja, vad är nu problemet?
- Inga problem. - Nej!
- Ni hittade henne. Tack och lov! - Han dödade min make!
Lugna ner dig, Haley. - Hon är min svägerska.
- Panikångest på grund av allt vin. - Skitsnack!
Sluta nu, båda två. Nu håller vi oss lugna och reder ut det här.
- Uppfattat? - Ja, sir.
Vad hände? Är det där blod?
Hon är mentalt sjuk. Det där är målarfärg och rött vin.
Sir, jag talade inte med er. Vill jag ha information från er frågar jag er.
- Nu frågar jag henne. - Inga problem.
- Vad heter ni, ma'am? - Haley. Haley Duncan.
Och han dödade min make i det där huset.
- I det huset? - Ja!
De högg av huvudet på honom framför mig, och sen styckade de honom.
- Haley, jag... - Sir!
- Vilka är "de"? - Han och hans vänner.
De är helt sjuka i huvudet!
Vincent och Agatha, Sadie något, och Carmine...
- Carmine? Carmine Braun? - Ja.
- Läkaren? - Ja. De tänker äta upp min make.
Tänker de äta din make?
Du menar mums mums...
"De tänker äta min make."
Den har jag inte hört förut.
- Vad heter ni, sir? - Sebastian Todd, sheriffen.
Hur mycket känner ni till om allt det här, mr Todd?
Haley är mentalt labil, hon är förvirrad och arg.
- Jävla lögnhals! Han mördade min man. - Lugna ner dig!
- Han ljuger! - Lugna dig!
Det vi har här är två vitt skilda berättelser.
Jag brukar patrullera här, och jag har aldrig sett dr Braun göra nåt olagligt.
Ursäkta mig.
Men å andra sidan, mr Todd.
- Er svägerska... - Jag är inte hans svägerska.
Hon har i alla fall varit med om något traumatiskt.
Nu gör vi så här, ungar.
- In med er, båda två. Nu! - Ja, sir.
Ut.
Ma'am.
Nej, jag tänker inte gå tillbaka in dit.
Ma'am, jag är polis.
Jag kommer att vara med er hela tiden.
Ni kommer att vara mer än säker.
Haley, raring. Hur mår du?
- Hon ser ut att må bra. - Dr Braun.
Tack för att ni kommer med min patient. Jag skulle precis ringa polisen.
Vi verkar ha ett litet problem som vi måste ta itu med.
Ms Duncan här verkar tro att ni mördade hennes make-
-och nu planerar att äta honom.
- Ja, jag antar... - Vad säger jag till er hela tiden?
Inga fler rep, scarf, eller sånt skit.
Ser ni de här? Massivt stål. De går aldrig upp.
Ni som hävdar att ni är så kultiverade, men tar verkligen korkade beslut.
Ni har helt rätt, sheriffen. Vi kanske har lite svårt att lära oss.
Vi kanske är upptagna med vissa konstnärliga påhitt.
Vi skulle kunna arrangera ännu en kuvertuppsättning.
Jag är smickrad, doktorn... - Hallå där!
Det är oförskämt att lämna festen utan att tacka värden.
- Bort från dörren. Nu! - Haley, slappna av. Det ordnar sig.
Lugna ner dig nu, Haley. - Vincent, var så artig.
Nej, nej, nej!
Håll dig borta från mig, annars dödar jag dig.
Haley. Haley, lugna ner dig nu.
Det här är vad jag vill att du ska förstå.
Nu, precis nu finns två vägar utstakade framför dig.
Den första vägen är smärtfri.
Du släpper eldgaffeln, och följer med mig så tar historien slut.
Om du väljer att inte göra det-
-så blir den andra vägen fruktansvärt plågsam. Det kan jag lova dig.
Det är upp till dig.
Men jag råder dig att noga tänka efter.
Vad var det jag sa? Ge mig den där.
Det räcker nu! Vi behöver henne. Ceremonin kräver det.
Gå.
Helgade morgonstjärna, ta emot vår offergåva denna natt.
Skölj oss i ditt gudomliga mörker-
-och skänk oss din obevekliga makt.
- Var hälsad, ljusbärare. - Var hälsad, ljusbärare.
Ta emot vår offergåva. Fyll oss med din ande.
Vi bugar inför din vilja.
Genomsyra detta kött och blod med din magi och din obevekliga makt.
Se vår hängivelse.
Jag, er översteprästinna, finner denna offergåva för gott-
-och ber om din välsignelse.
Och välsigna denna kropp som badar i ditt heliga blod-
-så att det blir ett redskap för din vilja.
Låt oss konsumera och välsignas.
- Är anhängarna beredvilliga? - Vi är villiga.
Jag först. Jag har kött som ska brynas.
Eldens herre bevarar dig i sitt hjärta.
Gud vare lov.
Eldens herre bevarar dig i sitt hjärta.
Gud vare lov.
Eldens herre bevarar dig i sitt hjärta.
Gud vare lov.
Och nu en lovsång.
Ty kroppens liv är i blodet.
Ceremonin är avslutad.
Låt oss gå ut och tjäna vår tro.
Nu äter vi!
Låt mig presentera...
filet de Duncan.
Carpaccio con riso.
Haley, raring, nu ska du få avnjuta något riktigt fantastiskt.
Bon apetit.
Jag behöver mina piller. Jag behöver Jeff.
Jag lovar, din make smakar utsökt.
Du missar verkligen något. Hon kanske behöver lite hjälp.
- Ingen borde gå miste om detta. - Nej... Nej!
- Vad sägs om flygplanet kommer? - Som jag gjorde med dig.
Stridspiloten!
Så ja!
Vad i helvete?
- Vad fan gjorde du? - Är hon död?
Haley? Haley?
- Haley? - Hon är i chocktillstånd.
Det är inte...
Din jävla subba!
Vad gjorde du? Vad gjorde du?
Jag gav henne styrkan tillbaka, och lite till.
Din jävla subba!
Hur gör vi nu?
Vi... Vi väntar här på Brooks.
Så fan heller! Brooks sköter pappersarbetet, vi dödar.
Först Haley, sen Sadie.
Är du säker på att det är ett klokt val?
Nej.
Brooks har vapen, Bastian. Vad har vi?
En berättigad fråga.
Hur gör vi med kroppen?
Komposten?
- För guds skull. - Jag behöver frisk luft.
Jäklar! Titta vem vi har här.
Tror du att du är smart?
- Kom in. - Vad hände?
Sheriffen! Rör dig inte.
Stanna, sa jag!
- Vem gjorde så här mot dig? - Sadie.
- Jag tror jag håller på att dö. - Du kommer inte att dö.
Var är hon nu?
- Jag vet inte, hon bara försvann. - Okej. Du är inte döende.
Håll dig bakom mig, bara. Kom nu.
Kom nu.
Nu ska hon få.
Helvete! Vad fan är det för fel på dig?
Carmine?
Åh, Carmine! Hör du mig?
Carmine?
Helvete!
Trevligt och fylligt rött vin köpt för tolv dollar.
Pajazzo - min favoritopera.
Ett teatersällskap kommer till stan för att sätta upp pjäsen "Pajazzo".
Därav titeln.
Nedda, en medlem av teatergruppen, har en affär med Silvio.
En riktig rumlare.
Maken Canio, som spelar Pajazzo, får reda på det mitt under föreställningen.
Mitt under föreställningen. Jobbigt läge.
Den bedragne Canio sjunger en sorgsen sång.
Han öser ut all sin smärta och skam för hela världen att beskåda.
Han spelar inte längre, och publiken vrålar.
Han dödar Nedda och Silvio.
Där och då-
-genomdränkt i sin hustrus blod och hennes älskares.
Han sjunger: "La comedia è finita!"
Komedin är över.
Gå hem, var glad, eller åtminstone...
gå till Sardi's.
Det där gjorde ont.
Gå hem och glöm allt om mig, så glömmer jag allt om dig.
Jag vet att du har haft en fruktansvärd kväll, det har vi båda.
Men jag vet att du fortfarande går att resonera med.
Det har varit ett våldsamt nöje.
Skit.
Bara så att du vet, den där klänningen är en jäkla katastrof...
Bra spelat, min kära.
Är du arg på mig?
Du väljer vad som händer härnäst.
Svaret på din fråga är nej, du är inte galen.
Och det här är inte helvetet.
Jag kan läka även dina sår, både på ut-och insidan.
- Vad är du? - En komplicerad fråga.
Jag skulle kunna berätta i ord, men det skulle ta evigheter.
Vi försöker med det här, istället.
Du är djävulen?
Nej, nej, inte alls.
Jag var det, på den tiden jorden var en väldig trädgård.
Ett utbrett paradis.
Du var...
Jag var den första kvinnan...
som tvingades till en existens där jag skulle avlas med lera och skit.
Dag efter dag, en tjänare åt Skaparen och mannen.
Sen kom ormen, och ormen viskade till mig.
Då öppnades mina ögon.
Jag åt av frukten och njöt av den för vad den var - sanningen.
Jag blev såklart straffad.
"Hon skall bli en boning för ökenhundar."
Och ja, jag tvingades vandra på denna jord tills haven kokade över...
med endast mannens blod som höll mig vid liv.
Jag slängdes inte ut ur paradiset, Haley. Jag lämnade det.
Jag visste vad mitt val innebar.
Men att vara slav, även i paradiset, är inget liv alls.
Min fader lyssnar.
I detta nu finns han överallt och ingenstans.
Han vet att du lider, precis som jag en gång gjorde.
- Jag är inte alls som du. - Såklart är du det.
Du gifte dig med Jeff för att du trodde du behövde det. Och du kom hit.
Och när saker och ting blev hemska, slog du tillbaka.
Precis som förut.
Jag vet vad som hände, och jag klandrar dig inte alls.
Jag vet att du var tvungen att ljuga, du var tvungen att döda din styvfar.
Han stal din barndom, och du straffade honom för det.
Och din mor kunde inte skydda dig.
Hon visste vad som pågick, men kunde inte ens lyfta ett finger.
Hon fick vad hon förtjänade. Du befriade henne och dig själv.
- Jag hade inget val. - Alla har ett val, min kära.
Du valde att låta Jeff behandla dig som skräp.
Och hade du valt att ge upp och dö så hade det blivit så.
Men det gjorde du inte.
Jag ser ett stort löfte i dig.
Jag kan alltså få allt till priset av min själ?
Jag vill inte ha din själ.
Haley, jag vill ha dig vid min sida.
Jag vill ha kärlek, ren och oförfalskad.
En partner.
Är du inte trött på att känna dig ensam?
Det är jag.
Tillsammans kan vi leva fullt ut-
-tills himlen faller ner, haven torkar ut och solen förvandlas till aska-
-när min fader välkomnar oss hem med öppna armar.
Gör ditt val.
Välkommen hem, älskling.
- Är vi säkra på det här? - Varför frågar du det?
- Vi känner dem ju inte. - Vi är här för att lära känna dem.
Dessutom har de väldigt viktiga kontakter.
- Är det säkert att jag ser okej ut? - Skämtar du? Du är sexig, Tammy!
Passa dig så att jag inte tar dig vid middagsbordet.
- Lesbiska kanske inte gillar sånt. - Kanske, kanske inte.
- Hej! - Hej!
Märkligt.
Lurade!
- Där lurade jag er, eller hur? - Verkligen!
Jag ber om ursäkt. Jag kan vara lite busig ibland.
Du måste vara Phil.
Och du måste vara Tammy.
Jag är Haley. Tack för att ni kom.
Vi ville inte missa chansen.
Det hade varit riktigt synd om ni hade gjort det.
Och det här är min fru Sadie. - Paret Rowlins, min älskade.
Välkomna! Känn er som hemma medan vi gör klart förberedelserna.
- Ni är säkert väldigt hungriga. - Det är vi.
- Och vi tog med oss vin. - Vad omtänksamt.
Välkomna till vårt hem. Ni kan vänta där inne.
Köpte du nya ljus till altaret, älskling?
- Det gör jag alltid. - Bra.
Kyss mig nu.
.::TWA - Your Source Of Quality!::.
Översättning: Karin Hagman www.ordiovision.com