Egy kardfogúnagymacska-család.
Ezer éve élnek jólétben itt a jeges északon.
Azonban most éheznek.
A zsákmány, amire a nagymacskák vadásznak, egyre szűkösebben akad e völgyekben…
az éghajlat melegedése miatt
a legelő állatoknak új táplálkozóhelyeket kell keresniük.
Talán ma melléjük szegődik a szerencse.
Egy mamutcsorda, amely új útvonalon indul dél felé.
Ilyen erős lényekkel küzdeni hatalmas kockázatot jelent.
Azonban nincs más választásuk.
Ez a jégkorszak vége.
A bolygó melegedésével a Föld minden élőhelye megváltozik.
A jég visszahúzódásával a víz visszatér a földekre,
jólétet hozva az erdei állatoknak.
De a jégkorszak urai
az általuk ismert világ végével néznek szembe…
és a túlélésükért küzdenek.
PREHISZTORIKUS BOLYGÓ JÉGKORSZAK
A NAGY OLVADÁS
NARRÁTOR: TOM HIDDLESTON
A nagymacskák megindulnak.
Mi jelenti a legnagyobb veszélyt?
Egy hatalmas hím.
Kiszámíthatatlan és roppant erős.
Ez a nőstény megsérült, de a nagymacskák nem adják fel.
A melegedő éghajlat megváltoztatta a vándorlási útvonalakat
a világnak ezen a részén.
A tengerparton látványos a hatása.
Az ásványi anyagokban gazdag jég hatalmas mennyiségben hullik,
amely a sekély tengert tápanyagokkal tölti fel.
Ez a tengeritehén-család azért jött ide, hogy a buja hínárerdőből táplálkozzon,
amelyet az olvadékvíz táplál.
Ezek a jégkorszaki óriások a lamantinok rokonai…
de akkorák, mint egy bálna.
A hínár a kedvenc táplálékuk.
Azonban csak a sekély parti vizekben nő…
így az itteni táplálkozás kockázatos lehet.
Apály idején gyakran rekednek a parton.
A vízből kikerülve túl termetes a mozgáshoz.
És ma ez a part nem a legjobb hely.
Egy rövidfejű medve.
A jegesmedvénél 230 kilóval nehezebb,
és még nála is halálosabb.
Az egyik legnagyobb ragadozó, amely a dinoszauruszok óta a Földön járt.
Szagot fogott.
Soha nem látott még ilyet.
De táplálékszaga van.
Ez az egész nagyon zavaros.
Egy rövidfejű medve a legtöbb állatot miszlikbe tudná tépni.
A tengeritehént szerencséjére
2,5 centiméter vastagságú, kemény bőr védi.
A medvetámadás pusztán apró bosszúság.
Vagy talán szívesen fogadott hátvakarás.
A dagály visszatér.
Gyorsan.
A medve számára a táplálkozás esélye egyre kisebb.
Itt az ideje, hogy újra csatlakozzon a családjához.
Rengeteg kimaradt étkezést kell bepótolnia.
Itt a partnál a Nagy Olvadás több tápláló hínárt jelent a tengeritehén számára…
míg sok jégkorszaki óriás számára
egyre nehezebb az élet.
A több ezer kilométerre délre élő állatok számára
a melegedő éghajlat veszélyes hellyé változtatja ezt a bozótos vidéket.
Itt a kolumbiai mamut számára elég biztonságos az éjszakai táplálkozás.
De amint felkel a Nap…
még ez az óriás is veszélyben forog.
Egy kátránytó.
A földkéreg mélyéről szivárog a felszínre.
Hidegben kemény, és biztonságosan lehet járni rajta.
Ám amikor a hőmérséklete eléri a 64 fokot…
a kátrány ragacsos halálcsapdává válik.
Ma újabb áldozatot követelt.
Az észak-amerikai kardfogú nagymacskák kiváló vadászok.
De nem mondanak nemet a könnyen szerzett táplálékul szolgáló döghúsra sem.
A Nap alacsonyan jár, így a kátrány még szilárd a talpuk alatt.
Óriásfarkasok.
A kardfogú nagymacskák halálos vetélytársai.
Falkában vadásznak, és a csontot is könnyűszerrel átharapják.
A falka megöli a kölyköket, ha alkalmuk nyílik rá.
A kardfogúak és az óriásfarkasok egyenrangúak a küzdelemben.
De a kátrány mindent megváltoztatott.
Az óriásfarkasok pompás szaglásukkal megtalálják a biztonságos utat.
Mivel a kölykei halálos veszélyben forognak…
az anya összeszedi minden erejét, hogy kiszabaduljon.
A falka nem tehet semmit a megmentéséért.
A kátránygödrök jégkorszaki élőlények ezreinek okozták a halálát.
Ez a család szerencsés volt.
Ahogy a hőmérséklet világszerte emelkedik,
az élet a jégkorszaki legelőkön is drámai változásokon megy keresztül.
Ezek a rénszarvasok állják a sarat.
A túlélés azonban egyre nehezebb a Megaloceros számára…
egy hatalmas jégkorszaki szarvas.
Nyílt terepre van szüksége az élethez.
De ahogy a víz visszatér a tájra,
az erdők ismét átveszik az uralmat.
Ő minden idők legnagyobb agancsának büszke tulajdonosa.
Az agancspár együttes hossza 3,7 méter.
A szaporodási időszakban segít a pártalálásban.
Az évnek ebben az időszakában azonban csak teher.
Barlangi hiénák.
Kegyetlen ragadozók, kétszer akkorák, mint egy farkas.
Évezredek óta vadásznak ezekre az óriásokra.
A Megalocerosok gyorsak.
Ha egyszer megiramodnak, elérhetik a 80 kilométer per órás sebességet is.
Ha némi előnnyel indulnak, akkor lesprintelhetik a hiénákat.
Csakhogy nem adják fel.
Ősi stratégiájuk van.
Ha elég közel tudnak maradni ahhoz, hogy futtassák…
és nem hagynak szusszanásnyi pihenőt sem…
akkor végül beérhetik.
Talán hamarabb is, mint gondolnák.
Csak egy kiút van.
Biztonságban van…
egyelőre.
Ahogy a jégtakaró olvad,
a Föld légköre egyre nedvesebb és nedvesebb lesz.
Itt a trópusokon
az erdők még gyorsabban terjeszkednek, mint északon.
És tele vannak furcsa állatokkal…
mint ez a tanrek.
Kedvenc csemegéi a rovarok…
és a madártojások.
De ez itt nem az ő kategóriája.
Végtére is ez minden idők legnagyobb tojása.
Ami minden idők legnagyobb madaráé.
Egy elefántmadár.
Élénk színű nyaki bőrfüggelékük segít elbűvölni a leendő párjukat.
Ez az óriás hamarosan apa lesz.
De valami nincs rendjén.
A fiókája nem sieti el a dolgot.
Kezdenek kifutni az időből.
Az elefántmadarak összehangolják a tojásrakást,
így a fiókák egyszerre kelnek ki.
A csapat együtt indul el, közös utazásra készülnek.
Ha egy tonnát nyomsz, a repülés nincs a lehetőségeid között.
Senki sem szereti, ha hátrahagyják.
De ez a fióka nem hagyja sürgetni magát.
A többiek már elmentek,
elindultak a nyári otthonuk felé a lápos vidékekre.
Csakhogy ez a fióka még mindig kicsit bizonytalanul áll a lábán.
A következő kilenc hónapban az apja lesz az egyetlen gondozója és védelmezője.
Be kell érniük a konvojt.
Az elefántmadarak jó okkal vonulnak együtt.
Az erdő veszedelmes hely.
A lemaradó állatok az elsődleges célpontok.
Egy óriásfossza.
Gyors és mozgékony, lesből támadó ragadozó.
Most nincs idő falatozgatni.
A konvoj célba ért.
Az esőzések visszatértek ide…
és létrehozták ezt a lápos vidéket…
ahol bőségesen akad táplálék és ivóvíz mindenki számára.
De mi a helyzet a lemaradt társaikkal?
Még a legutolsónak kikelt fióka is ideért.
A lápos vidékek terjeszkedésével évről évre nő a számuk.
A Nagy Olvadás az elefántmadarak aranykorának kezdete.
De az óriási szarvas számára a világ egyre szűkebb.
Az erdőben a 3,7 méteres agancsok komoly terhet jelentenek.
A folyón lejjebb a hiénák találtak egy helyet, ahol átkelhetnek.
Csapdába esett.
Csodálatos menekülés.
Az agancsának leválása megmentette.
A következő párzási időszakra újra ki fog nőni.
De a fajtája és a hiénák ideje fogytán van.
A kardfogú nagymacskák két napja követik a mamutcsordát.
Türelmük meghozta gyümölcsét.
A hím
megsérült a nagymacskák első támadásakor, így lemaradt a többiektől.
Kiszolgáltatott.
A macskák világában a fajtája egyedülálló.
Egy oroszlán erejével…
és egy leopárd mozgékonyságával bír.
A nagymacskák újabb telet fognak átvészelni.
Csakúgy, ahogy a mamutcsorda.
De a világuk változóban van.
A jégkorszaknak új ragadozója született,
amely a bolygó minden szegletében elterjedt.
És ez a történet még mindig tart.
PREHISZTORIKUS BOLYGÓ A JÉG ALATT
Az óriásemlősök uralták a jégkorszakot.
A Nagy Olvadás során azonban szinte mindegyikük kihalt.
Elképesztő és igazán furcsa arra gondolni,
hogy az összes korábbi nagy állat teljesen eltűnt.
Mi történt velük?
És miért?
HOVÁ TŰNTEK AZ ÓRIÁSOK?
Egy meglepő helyen néhány kérdésre választ találhatunk.
Los Angelesben.
Ha Los Angelesbe látogatnánk, és látnánk az autópályák óriási hálózatát,
nem jutna eszünkbe, milyen sokat tudtunk meg itt…
TÁRSKURÁTOR
…a jégkorszakról, szinte a legtöbbet a bolygón.
Olyan, mint az afrikai szavanna turbóváltozata.
A legtöbb ember nem azért költözik ide, hogy paleontológus legyen.
De néhányan közülünk igen.
Én ezért vagyok itt.
Emily egy rendkívüli hely miatt van itt.
Egy ősi kátránygödör miatt, amit La Brea kátránytónak hívnak.
A La Brea kátránytó a világ legnagyobb jégkorszakifosszília-lelőhelye.
Közel ötmillió fosszíliát találtunk…
LA BREA KÁTRÁNYTÓ ÉS MÚZEUM
…és még mindig szinte minden egyes nap újakat ásunk ki.
Ezek a kátránytócsák
csapdákként működtek, amelyek elfogtak és tartósítottak
bármilyen élőlényt, amely beléjük lépett,
és a jégkorszaki élet egészen hihetetlen leletanyagát hozták létre.
A La Breánál hihetetlenül gazdag a fosszíliák leletanyaga.
Rendkívüli a csontmennyiség…
EVOLÚCIÓBIOLÓGUS
…amelyet ezen a helyszínen tártak fel.
Valószínűleg közel 3000 kardfogú nagymacskánk van.
Ötezer óriásfarkasunk.
Olyan ez, mint a kövületek Aladdin-barlangja.
Ami furcsa, hogy a kövületleletek hirtelen elapadnak…
mintha az állatok csak úgy eltűntek volna a Föld színéről.
A csontok korát szénizotópos módszerrel meg tudjuk állapítani,
és pontosan meg tudjuk határozni, mikor tűntek el.
Ami meglepő volt, hogy majdnem mindegyik faj
pontosan ugyanabban az időben tűnt el.
Mind 13 000 évvel ezelőtt ütközött falba, és soha többé nem bukkantak fel.
A tágas tájakon jégkorszaki állatok hatalmas csordái nyüzsögnek,
aztán egyszeriben csak úgy eltűnnek.
Ezen állatok eltűnése elgondolkodtató.
„Miért történt ez ilyen hirtelen?”
Az egyik ok az volt, hogy az éghajlatváltozás
túl gyorsan zajlott le a jégkorszak végén.
Kalifornia néhány ezer év alatt tíz fokot melegedett.
A fák fele eltűnt.
Az aszályok évtizedekig tartottak.
Lehetséges, hogy az állatok
egyszerűen nem tudtak elég gyorsan alkalmazkodni a változó éghajlathoz.
A La Brea-i munka azonban azt mutatja, hogy valami más is történt.
A csapat egy közeli tóból származó talajmintákat kezdett vizsgálni,
hogy megértsük, mi történt a környezettel ebben az időben.
És ami igazán meglepő, hogy a faszénben hatalmas növekedés volt.
Egy új faj érkezett.
És vele együtt egy pusztító új erő.
A tűz a leghathatósabb eszköz, amit az ember valaha feltalált.
Tüzet gyújtottunk, hogy főzzünk, lássunk, megtisztítsuk a földet a vadászathoz…
Az első emberek, akik e területre jöttek, gyakorlatilag gyújtós tetején éltek.
Az emberek pedig hozták magukkal a gyújtást.
Több tízezer év alatt
soha nem volt olyan mértékű tűztevékenység, mint akkor.
Olyan, mintha bomba robbanna.
Ez képes ténylegesen megtizedelni a környezetet…
ÉGHAJLATKUTATÓ
…és hatalmas terhet ró az ott élő állatokra.
Hogy a tüzek szándékosak vagy véletlenek voltak-e, nem tudni,
de elpusztították az állatok élőhelyeit.
És ez őseink vadászati képességeivel együttesen
teljes katasztrófát hozott létre.
Az egész bolygón
az éghajlatváltozás és az emberi tevékenység kombinációja
szinte az összes jégkorszaki óriást kiirtotta,
amely a ma ismert világunk kialakulásához vezetett.
A feliratot fordította: Binder Natália