A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Figyelem, a RENFE 1486-os járata a párizsi Gare du Nord pályaudvarra
indulásra kész a nyolcas peronon.
Az utasok szíveskedjenek…
Induljunk!
Itt van.
Állj! Rendőrség!
Állítsák meg őket!
- Menj! - Gyerünk!
Állj! Rendőrség!
- Buzeráns! - Bilincset rá!
- Gyerünk, kelj fel! - Fel!
Vigyétek ezt a mocskot!
- Kelj fel! - Kérem...
Ne mozdulj!
Gyerünk, mozgás!
Elnézést!
Azt hiszem, rossz helyen ül.
Gabinót letartóztatták. A mexikóit még nem,
de nemsokára őt is kézre kerítik.
- Mindenkinek így a legjobb. - Az unokája!
- Sajnos az anyjára ütött. - Amparo asszony!
Meggyőzte Gregoriót, hogy börtönbe küldje,
ráveheti arra is, hogy kihozza.
A fiad ott van, ahol lennie kell, a fajtájával.
Ha nem hozza ki, maga a gyilkosokhoz kerül.
Mit mondhatna még? A börtöncellából? Senki nem hallgat majd rá.
Ne feledje, hogy megvan a levél.
Amit egy hiteltelen deviáns írt.
Nagyon alaposan gondolja át, amire készül.
Nem tudja, mire vagyok képes a fiamért.
Szóval ezért kellett a pisztoly.
Örülök, hogy végre az vagy, amit mindig megvetettél.
Megkapod, amit érdemelsz, buzeráns!
Erre!
- Beszélni akarok apámmal! - Biztos vagy ebben?
- Mivel vádolnak? - A buzeránsságot kivéve mindennel.
Kérem, adjanak egy percet!
Ki tette ezt veled?
Itt bent történt?
Számít ez?
Gabino, fiam…
Hidd el, ez nekem jobban fáj, mint neked.
Nem vagyok ura a helyzetnek.
De a törvény az törvény.
És te bűnt követtél el.
Érted ezt, ugye?
- Nem tettem rosszat. - Tudom. Figyelj rám!
Figyelj! Jobb, ha olyan intézményben vagy,
ahol megkapod a kezelést, amire szükséged van…
a devianciád gyógyításához.
Hadd menjek Mexikóba! Ígérem, nem jövök haza.
- Csak azt akarom, hogy meggyógyulj. - Lázaro csak barát.
Barát?
Átkozom a napot, amikor közénk jött!
Őrök!
Hol van a barátod?
Messze innen.
Franciaországban.
Ha tovább hazudsz, nem fogok tudni segíteni.
Ez az utolsó esélyed.
Hol van?
Franciaországban.
Ne!
Apám!
Kérlek!
Elég lesz!
- De ott van a fiam! - Sajnálom, asszonyom.
Hívják a férjemet!
Asszonyom, ő parancsolta, hogy nem engedhetjük be.
Hogyan? Nem is tudja, hogy itt vagyok!
- Sejtette, hogy eljön. - Jogom van látni.
Asszonyom, ne kényszerítsen erőszakra!
Ne álljon meg!
ENGEDELMESSÉG ÉS MUNKA FRANCO - SPANYOLORSZÁG
Ez a számla…
Mi folyik itt?
Később beszélünk.
Gregorio elárult minket.
Miért?
Talán egy másik cég többet ajánlott.
És nem is szólt?
Mihez kezdjünk?
Fogalmam sincs, fiam. Fogalmam sincs.
- És ha többet adunk neki? - Az nem megoldás.
- Tennünk kell valamit, apa. - Nem.
Ő is döntött, és én is.
Följelentettem a buzeráns fiát.
Gabinót?
Kiadta a parancsot, elfogták a fiút. Ennyit tudok.
Hogy képzelted? Ha ellenük fordulunk, megvádolhatnak korrupcióval.
Nem tennének ilyet. Számukra károsabb lenne.
Tönkremehetünk miattad, apa!
Soha többé ne beszélj velem így!
Soha többé!
- Kaphatnék még vizet? - Megkaptad a fejadagod.
Szia!
Te ki vagy?
Láttalak már. Ott voltam, amikor kihallgattak.
Ugyanazért vagyok itt, mint te.
Miért vagyunk itt?
Nem vagy spanyol, ugye?
De igen.
De sokáig külföldön éltem.
Ne aggódj! A gazdag fiúk, mint te, mindig kijutnak.
Néhányunk szerencsés.
Miben?
Hogy a saját apám megfojtana azért, aki vagyok?
Bassza meg!
Barátom!
Ha kijutsz, kérhetek valamit?
Nincs rá sok esély.
Könyörgöm!
Menj el az Apodaca utca 15-be, és keresd Davidet.
Mondd meg neki, hogy szeretem!
Mondd, hogy bújjon el,
mert én…
soha nem jutok ki.
És előbb-utóbb megtörnek.
Kellemesen csalódtam, Gregorio.
Az ilyen pillanatok határozzák meg az embert.
Köszönöm, uram!
Elnézést a vájkálódásért, Gregorio,
de szerinted a fiad aktív vagy passzív?
Nem tudom, uram.
Azért kérdezem, hogy jobb helyet találjunk neki. Huelvában, Badajozban…
Természetesen, értem. De arra gondoltam, hogy az engedélyével
elküldhetnénk egy elmegyógyintézetbe, ahol kezelni tudják a betegségét.
Nos, ez nem szokványos,
de mivel a te fiad, tehetünk kivételt.
Köszönöm, uram!
Mi van a másik buzeránssal?
Dolgozunk rajta.
Tudod, hogy példaértékű eset lett ez?
Igen.
Mások kétszer is meggondolják, mielőtt ilyen ocsmányságra vetemednek.
Ne okozz csalódást, Gregorio!
Carlos! Az udvarra!
Két perce van.
Hogy vagy?
Miért vagy itt?
Beszéltél nekik rólam?
És ha igen?
Nem vagyok ekkora mocsok.
Gabino, sajnálom.
Csak azt akartam, hogy menj el. Nem hallgattál a figyelmeztetésre.
Azért tettem, mert veszélyben voltál.
Tehát semmi közöd ehhez?
Esküszöm, nincs.
Szerinted örülök, hogy elkaptak?
Tudom, hogy nem voltam jó barátod, mióta hazajöttél, de itt más az élet.
Néha pokoli.
Lázaro a fiúd?
- Lázaro csak egy barátom. - Őszinte lehetsz.
Ez az igazság.
Semmi több.
Sajnos csak egy jó barátom.
Tudod, hogy megtalálták-e?
Segíteni akarok.
- Alonso… - A legrosszabb helyre jöttél.
Ez egy szörnyű hely.
Nem kell többé szenvedned.
Megszerezted?
Mi az?
Mina szekrénykulcsa.
Ott tartja.
Miért nem hoztad el?
Nincs bejárásom a klubba, asszonyom.
Rosario, nem láttad a klubbeli szekrényem kulcsát?
Nem tudom, asszonyom.
Miért kellene tudnom?
Egy kis kulcs. Az ékszerdobozomban tartom.
Ahhoz soha nem nyúlok.
Nos, valaki elvitte.
És csak te tudod, hogy minek a kulcsa.
Kutassa át a szobámat, ha nem hiszi.
Beszéltél Amparo asszonnyal?
Mit mondtál neki?
Sajnálom, asszonyom.
Sajnálom, hogy megtudta, milyen, amikor egy szerette börtönben van.
Halló?
Falcón asszony? Pilar Domínguez vagyok.
Ki?
Pilar Domínguez, a lövészklubból.
Értem.
Elnézést a zavarásért, asszonyom, de itt van Lázaro, a mexikói fiú, és…
- Jól van? - Igen, jól.
Mondja meg neki, hogy odamegyek. Ne hagyja elmenni!
BIZTONSÁGI IGAZGATÓSÁG SZABADON BOCSÁTÁS
Fiam!
Nemsokára megkapom a pecsétet.
Ha minden jól megy, Amparo asszony megszerzi, mielőtt elviszik apádat.
Még van remény, fiam! Kiszabadítjuk!
Mi az?
Apa meghalt.
Azt mondták…
tüdőgyulladást kapott.
Ez nem igaz!
Tévedhettek! Nagyon sok fegyencük van.
Nem tévedtek.
Összekeverték!
Anya!
Meghalt.
Asszonyom, erre!
- Látta bárki? - Nem, asszonyom. Itt van.
Azt hittem, többé nem látlak.
Én is azt hittem.
Mi történt?
Nagyon gyorsan történt.
- Elvesztettük egymást. Esküszöm, nem… - Nem a te hibád.
- Hogy van? - Nem engednek be hozzá.
- Nem tudsz beszélni a férjeddel? - Gregorio hajthatatlan.
Tennünk kell valamit!
Csak egy megoldás van.
Szóval jó hozzád Gregorio?
Nagyon sokat követel, de sokat is tanulok.
Örülök ennek!
Nem ragaszkodom hozzá, hogy megkapd a munkát
ha nem tudom, hogy el tudod végezni.
Még ha a szüleid könyörögtek is.
A megfelelő embert kellett megtalálni, és ez sikerült is.
Köszönöm szépen! Remek lehetőség.
Tudom.
És a szívességért szívességet kérek.
Tessék?
Egy szabadon bocsátási levél kell, pont, mint ez…
ugyanazzal a névvel…
de lepecsételve, és egy darabban.
- Miért nem kéri meg a fiát? - Ahhoz semmi közöd.
- Asszonyom, kirúghatnak. - Talán.
De ha nem teszed meg, biztosan kirúgnak.
- Asszonyom, várják. - Köszönöm, rögtön jövök.
És gyorsan intézd el!
Húszéves koromban
megnyertem a galamblövészet ifjúsági bajnokságát.
Attól a naptól fogva a klub és a fegyverek az életem fontos részeivé váltak.
Mindig rendkívül jól tartottam célra.
Ritkán hibáztam, se a galambokkal, se az életben.
Itt találkoztam Cristóballal, a férjemmel. Nyugodjon békében!
Több estét töltöttem itt, mint amit fel tudnék idézni,
barátokkal körülvéve, akik ma is itt vagytok.
Barátokkal, akik mellett jóban-rosszban kitartottam.
Ezért most, ötven évvel a győzelmem után…
Igen, valóban ötvennel, de ez legyen a mi titkunk!
Ötven évvel később büszkén nyitom meg a galamblövészet ifjúsági bajnokságát.
Nagyon büszke vagyok a fiatal versenyzőkre,
és csak egy tanácsot tudok adni:
a cél eltalálásához és a győzelemhez nem csak célozni kell jól,
hanem előre is kell látni.
Ehhez hidegvér kell.
Nem csak a díjat fogjátok elnyerni, de az élet egyik csatáját is megnyeritek:
a frusztráció elkerülését.
- Győzzön a legjobb! - Bravó!
Köszönöm. Köszönöm mindenkinek!
- Hol voltál? - A kocsiban hagytam a puskát.
Te lettél az anyám?
Nyugi! Újabban hozzád se lehet szólni.
Akkor ne tedd!
Ön mindig elbűvölő. Csodás beszéd volt!
És nagyon szép ez a nap. Felhős volt, de tisztulóban van.
Igen, szép nap. Remélem, nektek is jó lesz.
- Valóban. - Bár nem néztek ki valami jól.
- Hölgyeim? - Igen.
Kár, hogy meg lettünk örökítve.
Jó szórakozást a versenyhez!
Köszönöm, Amparo!
Kész.
Kész!
Pull!
Gyere be!
Don Gregorio?
Az ágyon hagyom az inget.
Köszönöm!
Rosario!
Rosario?
Nagyon próbálkozol egy leendő veszteshez képest!
Önmagadról beszélsz?
Járjon csak a szád! Sírni fogsz, amikor legyőzlek.
Meglátjuk!
Elnézést, szabad egy szóra?
Semmi közöm hozzá, de mivel láttam önöket együtt…
Miről beszélsz?
A mexikói szökevényről. Látták a környéken.
Te is láttad?
Az erdőbe menekült.
Erről senkinek nem beszélhetsz. Érted?
Most már nincs visszaút.
Soha nem bánom meg.
Itt vannak!
A klubba velük!
- Mozgás! - Gyerünk!
Sajnálom, asszonyom!
Mozgás!
Engedjen el!
Mozgás!
- Hol van Mina? - Fogd be!
ÉDESANYÁM…
Halló?
Uram, a lövészklubból hívom.
Megtaláltuk a feleségét az erdőben a szökevény mexikóival.
Miről beszél?
Együtt találtuk őket az erdőben.
Meztelenül.
Biztos benne?
Igen, uram. Szörnyen sajnálom.
Ki találta meg őket?
Santos lánya, Cayetana.
Indulunk.
Hová?
- Vigyétek innen! - Igenis!
Esküdj meg az életedre, hogy megteszed!
Szavamat adom.
Kapu!
Engedjen be!
Nem tehetem, kisasszony. Veszélyes.
Most azonnal!
Ne aggódj!
- Mit akarsz? - Nem foglak bántani.
Az egész az én hibám.
Nem gondoltam, hogy eddig fajul a dolog.
Mióta először megláttalak, veled akarok lenni, Lázaro.
Kérlek, bocsáss meg…
- Kérlek… - Nem akarom hallani.
Legalább hadd segítsek!
Ki tudlak juttatni, ha szeretnéd.
Ezzel el tudsz menni Barcelonába, aztán Párizsba.
Most vagy soha!
- Nem megy. - Dehogynem!
Mert veled leszek.
Te meg én.
Párizsban.
El tudod képzelni?
Te ott táncolsz, velem az oldaladon.
Új kezedet lehetne mindkettőnknek,
messze ezektől az emberektől.
Csak igent kell mondanod!
Én szeretném.
És te?
Menjünk!
Te szerencsétlen barom!
Már majdnem megúsztad!
Csak több ész kellett volna.
Szerinted a te fajtád kekeckedhet az enyémmel, és győzhet?
Nem, de élveztem.
Őr!
Kötözze meg jobban! Megpróbált megszökni.
Miért megyünk a klubba?
Nemsokára megtudod.
Nem tudom, hányszor hibázhat egy ember.
De veled kapcsolatban sokat tévedtem.
Bárcsak visszatekerhetném az időt!
Nagyon sajnálom, ami történt, fiam.
Nem tudom, hogy valaha megbocsátok-e magamnak, és te megbocsátasz-e.
Jól vagy?
Igen.
Mióta a fiam bejelentette, hogy elvesz, tudtam, hogy tragédia lesz a vége.
Ne vedd rossz néven, de mindig ostobának tartottalak.
Bár nem elég ostobának, hogy mindent elronts.
Mondj csak, amit akarsz!
Szerinted érdekel még?
Minden tisztelet elveszett belőled? Még mindig a fiam felesége vagy.
Házasságszédelgő ugyan,
de mit is vártunk egy mexikói senkitől?
Mina, bárcsak jobban kijöttünk volna egymással!
Az lehetetlen.
Benned lehetetlen megbízni.
Tudod, miért öltem meg?
Reménnyel telve házasodunk, abban a hitben, hogy a választott férfi
életünk végéig boldoggá tesz majd.
De fel se tűnik,
és egy aranykalitkában találjuk magunkat, ahonnan nincs menekvés.
A férfi már ránk se néz.
Nem enged megszólalni.
Semmivé válunk.
Nem lehet mit tenni, csak tűrni.
Vagy megpróbálni elszökni.
Az igazi probléma mindezek mellett az,
hogy a gyereket valahogy föl kell nevelni.
Amikor hátat fordított, rászegeztem a puskámat.
„Cristóbal, nézz ide!”
Megfordult, és nem haboztam.
Gondolkodás nélkül lőttem.
Talán nem is én voltam.
Csak az a biztos, hogy a következő pillanatban
ő a földön feküdt,
én pedig a puskával a kezemben álltam.
Ekkor láttam meg Gabinót, aki egy fa mellett állt, és engem nézett.
Azt hittem, egyszerűen megoldom. A gyerekek gyakran megzavarodnak.
De mára kiderült, hogy pontosan tudta, mit látott.
Túl késő volt.
Mára már megbántam. Bolond voltam.
Törékeny fiú, de buzeráns is.
Tudhattam volna, hogy beszélni fog.
Hogy merészeled?
Aznap el kellett volna intéznem.
Mennyi szégyent megúsztunk volna!
Nem érdekel, mi történik velem,
de az utolsó lélegzeteddel bánni fogod, hogy bántottad a fiam!
Két dühös anya vagyunk,
de az a különbség köztünk,
hogy neked nincs bátorságod megmenteni a fiad.
Asszonyom, itt a fia.
Szereted játszani az áldozatot, haszontalan vagy.
Kár, hogy nincs időd megoldani ezt.
- Uram, küldtem önnek autót. - El az útból!
Gregorio?
Gregorio!
Egyelőre a taxidermiaterembe zártuk.
Mi tartott eddig? Nagyon kellemetlen volt.
Miért?
Miért tetted?
Honnan tudod, hogy igaz?
Ha gyilkosnak tartasz, ölj meg most!
Mindent értünk tettem. Ne így fizesd vissza!
- Amparo, jól van? - Igen, jól vagyok.
- Jó, hogy hazamegyünk. - Valóban.
Alonso, akarsz vezetni?
Menj csak, majd utolérlek.
Alonso, kérlek!
Tudod mi a legrosszabb ebben a hazugságban?
Abban, hogy mindig egy kitörölhetetlen gondolattal ébredek?
Egy idő után az ember megőrül.
Ezért nem tudja, hogy mi igaz, és mi az őrület képe.
Jó, hogy te tudod.
Szívességet tettél.
Most már tudom, hogy mit akarok.
Hagyj békén!
Milyen érzés férfival lenni?
- Menj el! - Kérlek!
Először nem a városban történt.
Hanem vidéken.
Két hónapig a nagyszülőknél voltam.
A szomszéd fia minden nap elhívott úszni.
Kicsivel idősebb volt.
A biciklijén vitt el.
Féltem…
azt mondta, karoljam át a derekát.
Hogy ne essek le.
Csak a kabócákat hallottam.
Odaértünk, azt mondta, elfelejtette a fürdőnadrágját.
Mondtam, hogy menjünk vissza, de azt mondta, nem kell.
Lehúzta a nadrágját.
Aztán mellettem termett, az én nadrágomat húzta le.
Nem vártam…
de rég óta álmodtam róla.
Csókolgatni kezdte a nyakam…
a hátam…
Részegnek éreztem magam.
Mindenre képesnek.
Leengedtem a kezem, és hátranyúltam.
Hatalmas volt.
Azt mondta, hogy ne féljek, az segített.
Összeszorult a gyomrom.
Mintha zuhantam volna, de a földet érés előtt…
repülni kezdtem.
Mindent éreztem.
A nyelvét.
Az izzadtságát.
A nekem ütköző csípőjét.
Aztán pedig…
átadtam magam az élvezetnek.
Alonso, ne!
Engedd el!
Engedd el! Kérlek, ne tedd!
Nem hagylak el.
Segítenünk kell egymásnak.
Mi folyik itt?
- Gyere vissza! - Apa, mi ez?
- Apa! - Engedd el!
- Apa! - Ne merj hozzáérni!
- Gregorio! - Engedd el őket!
- Gregorio! - Tűnés innen!
Apa, ne tedd!
Ezt nem hagyhatom ennyiben.
Nem zavar, hogy anyád a barátoddal paráználkodott?
Kérlek, ez nem igaz.
Mondd el neki!
Anya?
Drágám!
Megdöglötök, mint a kutyák!
Már évekkel ezelőtt megöltél minket.
Kurva!
Gyere ide!
Gyere, fiam! Te tedd meg!
Fogd a puskát!
Fogd!
Szerezd vissza a családunk ellopott becsületét!
Tedd meg!
Emeld a puskát!
Buzeráns!
Buzeráns vagy!
Emeld a puskát!
Emeld a puskát, buzeráns!
Emeld föl!
Nem veszed el mindenemet!
- Fussatok! - Szóródjatok szét!
Akit a legjobban szerettem, meghalt…
de én még itt vagyok.
Rosszkor jöttél a házamba.
Lábon lőttelek? De kár!
Ne aggódj!
Segítek.
Tedd le a kezed, táncos!
Ti ketten jöttök!
Hallottatok?
Ti ketten jöttök.
Nem ismerős ez a hely?
És te emiatt jöttél Spanyolországba…
Szeszélyes a sors, nemde?
Ha közelebb jössz, lövök!
Nem kellene így beszélned a nagyiddal.
Nincs hozzá bátorságod.
Cristóbal, nézz ide!
Több mint egy csepp folyik a véredből az ereimben.
Ne!
- Kész. - Kész!
- Pull! - Pull!
A feliratot fordította: Kalmár Dávid