ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
-Зламав щось? -Як ти?
-Усе гаразд? -Ти не згрупувався.
Поупе, як ти?
Ти цілий?
Цілий, цілий. Дайте віддихатися трохи.
Ти його знайшов!
Який він гарний, Поупе!
-Ніколи таких не бачила. -Тонка робота.
Ось чому Лібрі так хотіла знайти ключ.
Класна річ.
Цікаво, скільки він коштує.
Якщо розплавити цю штуковину, це ж мільярди доларів!
-Ні! Її місце в музеї. -Що? Щоб ніхто її не побачив?
-У музеї всі її побачать. -Ти серйозно?
Гей! Це хрест мого предка.
Так, авжеж. Твоя правда.
Йдеться не про гроші. Світ має знати правду.
Якщо зараз тут з'явиться Лімбрі, ніхто її не знатиме.
-По конях. -Ходімо.
-Він важкезний. -Господи…
Чекайте. Джоне Бі, ти тягни, гаразд?
Я тягну вниз, а ви вгору. Один, два, три.
-Джей-Джею, обережно. -Боже!
Дідько!
Гаразд…
-Він важчий, ніж я думав. -Це ж золото!
Гаразд.
Хто не піднімає? Саро, ти що…
Я піднімаю!
-Не схоже. -Піднімаю!
-Я не можу… -Ні!
Поупе, стривай!
Ні, Поупе! Тримайся! Ні!
Дідько! Ти мало не впустила його мені на ногу.
-Бо лише я його тримаю! -Невже…
Гаразд. Зробимо якесь тягло, лямку…
І причепимо до машини ззаду.
Слухайте… Щось мені зле.
Дідько!
-У тебе око наче запливло. -Якось ти кепсько виглядаєш.
-Не можу… -Що з тобою?
У нього алергічний напад.
Оси? Скільки разів тебе вжалили?
-А як же хрест? -Джей-Джею, сховай його.
Я розберуся.
-Усе, ходімо. -Ходімо!
Ми повернемося!
Я знаю.
-Як я його сховаю? -Саро, відчини двері.
Не можу дихати!
-Джей-Джею, швидше! -Він важкий! Я не… Іду!
Боже! Який він важкий.
-Саро, я погано його сховав. -Не переймайся.
-Йому треба до лікаря. -Як тобі допомогти?
-Підніміть йому ноги. -Що зробити?
-Йому треба укол! -Я знаю, куди їхати. Дай ключі.
-Вони в замку. -Так. Я знав.
-Дихай. Усе буде добре. -Їдьмо.
Тримайся, Поупе. Ми їдемо.
Ходімо.
А зараз – «Родинна суперечка»!
Зустрічайте: Стів Гарві!
Рікі!
-Як ти? -Рікі! Друже!
-Рікі! -Не сьогодні!
У нас біда! Я знаю, що ти на мене злий.
Забув, як викрав мою «швидку»?
Я знаю, що ти злий. Ні!
-Не зачиняй! -Нам потрібна допомога!
Його вжалила оса! У нього алергія! Допоможи!
-Гей! Він… -Допоможіть!
-Він не дихає, Рікі! -Рікі!
Він тут! Будь ласка!
Хто не дихає?
Поглянь на нього! Допоможи йому!
-Допоможи! -О Господи.
Дуже приємно. Вибачте.
Дякую.
Я б не прийшов, якби не необхідність.
Тримайся, друже.
-Що з ним? -Оси!
-Оси? -Так!
-У нього алергія на ос? -Очевидно.
-Гаразд. -Там був цілий рій.
-Підніміть ноги! -Як його звуть?
-Поуп. -Гей, Поупе!
Почекайте. Принесу аптечку.
-Почекайте? Рікі! -Він шукає аптечку. Допоможи.
-Аптечку? -Так.
Дихай потроху. Потроху.
-Де аптечка? -Знав би, не шукав би.
Твою матір! То знайди її!
Зосередься. Намагайся дихати.
-Як вона виглядає? -Сумка така.
-Сумка! -Де твоя аптечка?
Може, в гаражі.
-Намагайся дихати. -Знайшов!
-Так.
-Гаразд. -Добре.
Що нам робити?
Нічого не робити, бо ви не медики.
Поупе, як справи? Вигляд у тебе так собі.
Річ у тому, що це дитяча доза епінефрину.
Її вистачить?
Він не дитина.
Вона вдесятеро більша за звичайну.
Або це зупинить серце, або допоможе,
але ввести я можу лише всю дозу.
-Якщо він помре, я не відповідатиму. -Гаразд!
-Швидше! -Гаразд.
Поквапся!
Поупе, тримайся.
Ненавиджу голки.
Гаразд. Готово.
-Що далі? -Чекаємо.
-Ти його вбив. -Ні.
-Вбив! -Я нічого не робив!
Що ти накоїв?
Те, про що ви попросили.
Будь ласка! Поупе, прокинься!
Поупе, друже!
Стійте. Він…
Поупе!
Ну от. Оце мій друзяка!
-Жарко! Мені жарко. -Усе гаразд. Заспокойся.
-Я хочу надвір. -Спокійно.
Дякую.
-Не квапся! -Мені треба надвір.
-Гаряче! -Усе гаразд.
Дякую тобі. Якісь побічні ефекти будуть?
Він із півгодини буде отак гасати.
Потім усе мине.
Їдьмо по хрест!
-Я у грі! Я Майкл Джордан! -Так, так, так.
Поупе, не жени так.
Поупе, не мені б казати, але пригальмував би трохи.
Це затримає наше прибуття до хреста. Нам треба туди.
Чому він за кермом?
-Я тобі вуха відірву. -Він тобі вуха відірве.
-Ти казав. -Насправді це був жарт.
Дуже кумедний жарт.
Ти як почуваєшся, друже?
Чудово. Не знаю, що мені дав кузен Джей-Джея, але це супер!
Та невже?
Ти їдеш дуже швидко, тож, мабуть…
Дуже швидко?
Не знаю, чи ти помітив здорові дуби
вздовж дороги, але вони дуже близько.
-Дорога! -Вантажівка!
Не треба цього робити! Господи! Поупе!
-От сволота, еге ж? -Він нормально їхав.
Мертвими ми до хреста не доїдемо!
Ми не помремо. Хрест наш по праву.
-Дивися на дорогу! -Поупе, дерево!
Усі цілі?
Мабуть, так.
Ми доїхали.
Це ти востаннє був за кермом, Поупе.
Татів пікап! Ні!
Кі, йому капець. Це все.
Цього разу батьки точно мене вб'ють.
Вони все одно вже збиралися.
Дякую, що нагадав.
Далі доведеться йти пішки.
-Слухай… -Я заберу свій хрест.
Розслабся.
-А ну відпусти! -Я хочу як краще.
-Я заберу свій хрест. -Ми розбили машину.
-Я про тебе ж дбаю. Ні! -Поупе!
-Там машина! -Відпусти мене!
Тебе задавлять!
Що ти робиш?
Поупе, ні!
Стій!
-Нам треба до церкви! -Поупе!
-Ні! -Ні!
Його немає.
Дідько!
Я знав, що погано його сховав.
Дідько.
Що робитимемо?
Треба подумати.
Нам потрібен план. Який у нас план?
Ось що ми зробимо.
Візьмемо каністри з Шато,
потім динаміт у крамниці мого батька,
потім поїдемо до Чарльстона і покажемо цій леді, хто ми є!
Бо це якесь свинство!
-Це не допоможе. -А що допоможе?
Я думаю.
Не будемо ми нічого підривати.
Поупе, мені шкода.
Денмарк стояв на цьому місці…
і проповідував тим, кого звільнив.
Раб, єдиний, хто вижив на «Королівському купці»,
він здобув золото і хрест, довіз до берегу
і використав, щоб звільнити всіх, хто входив у ці двері.
Він створив церкву, родину, паству…
дім.
А Лімбрі забрали в нього все.
Нацькували собак на його дружину й дітей,
а коли він прийшов по її тіло, повісили його.
З мене годі. Мені це набридло. Я на цьому не заспокоюся.
Ми мусимо перемогти.
Я здобуду хрест моєї родини.
Ви зі мною?
-Якщо ти так кажеш… -Може, спершу обміркуємо це?
-За і проти? -Так.
-Складемо список. -Авжеж, ми з тобою, Поупе!
-Усе готово? -Як ви просили. Чотири ліжка.
-А охорона? -Про все домовилися.
Відпливаємо за 12 годин. І це не «Убер», він не чекатиме.
Мене не має бути в списку пасажирів.
-Зрозуміло? -Так, мем.
Авжеж.
-Стривай. -Обережно.
І один, два, три.
-Тримайся! -Так.
Отак.
Не може бути.
Я ж казав, що знайду його тобі.
Так, сказав… і знайшов.
Але спершу хочу нагадати про умови угоди.
Ти справді вдався в тата.
У таку мить говориш про угоду!
-Я навів вас на фреску. Я отримую долю. -Авжеж, Рейфе.
-Сподіваюся. -Ти отримаєш своє.
Який гарний.
У цьому хресті – Плащаниця.
Той, хто торкнеться її краю…
зцілиться.
Час творити чудо.
-Дозволь я допоможу. -Ні! Це має зробити Лімбрі.
Чарівний шарфик з'їла міль.
Не смій з мене кепкувати!
Спокійно, Карло.
Усе. Ти нічого не отримаєш. Жодного пенні.
Мені не потрібні твої гроші.
У мене є хрест.
Рейфе, допоможи мені.
-Рейфе! -Не хвилюйся, ти своє отримаєш.
Іди сюди.
-Ренфілде! -Зараз. Секунду.
Ренфілде!
Обережно!
-Штовхай. -Ренфілде, допоможи мені встати.
Допомогти тобі встати?
Радій, що я тебе не переїхав.
-Рейфе! -Дідько!
Не стій роззявив рота! Допоможи встати!
Рейфе!
Він був поганою людиною. Він не з нашого кола, Рейфе.
Ні! Що ти робиш?
Рейфе!
Ні!
Рейфе, допоможи мені! Рейфе!
Рейфе!
Рейфе! Краще вбий мене, бо присягаюся,
ти від мене не сховаєшся! Повернися!
-Дідько! Вони знайшли пікап. -Спокійно.
-Авжеж. -Усе, розслабся.
Ти диви!
Добрий вечір, офіцере.
-Шерифе. -Шерифе. Так, авжеж.
Хтось швидко їхав?
Я перевірив, чий це пікап.
Кі, ти там впустила трубку для травки?
Знайшла.
Шерифе. Це я в усьому винний.
Вона тут ні при чому. Я повністю визнаю свою вину.
Ні при чому?
Хочеш іще раз спробувати?
Твої батьки заявили про пікап чотири години тому.
З дому зникли ключі. Я відвезу тебе додому.
Або заарештую за втечу з місця пригоди.
Гаразд.
Добре. Ходімо.
Поїду розбиратися.
Подзвони потім, перевір, чи я жива.
Гаразд. Їдьмо додому.
Роуз, я забрав хрест…
Хрест, який вони шукають! Він у мене.
Ми ще поживемо, Роуз. Він весь вкритий діамантами.
А Лімні та інші?
-Забудь про них. -Тобто?
Не хвилюйся. Я про них подбав.
Вони не при справах. Я сам його здобув.
Рейфе, ти щось із ними зробив?
Ні. Ні, нічого.
Їдь додому.
Протримайся до ранку. Завтра ми їдемо.
Роуз, ти чула, що я сказав?
Хрест наш! Нам не треба їхати!
Тут є інші проблеми. Побачиш. Просто повір мені.
Що ти… Які там іще проблеми?
Хрест наш! Ми перемогли! Кінець гри! Усе!
Їдь додому. Там побачимося.
Роуз!
КОСТАЛ ВЕНЧЕР
БЛЮ РІДЖ ТЕРАПІЯ ПРИРОДИ
Що це?
Твоє майбутнє, Кіаро, якщо не зміниш свою поведінку.
Ти жартуєш? Схоже на місця,
куди тебе запроторюють посеред ночі.
Гніздо зозулі на природі.
Ні, це програма для проблемних підлітків.
То я важкий підліток?
А ти як вважаєш?
Ти зникаєш на кілька днів,
а потім повертаєшся і крадеш мій пікап.
А потім розбиваєш його!
Я думала, що Джон Бі й Сара померли!
А ви хотіли, щоб я ходила до школи, наче нічого не сталося.
Ми не цього хотіли.
Наче все добре! Але ж це не так!
Я розумію, що все не так!
Нічого доброго в цьому немає.
Я зроблю все, що скажете!
Працюватиму по дві зміни.
Навіть не сумнівайся.
Я не хочу, щоб ви вважали, що я марно їм допомагала.
Бо не марно. Я робила те, що вважала правильним.
І я не хотіла вас засмучувати!
Пробачте мені.
Вибачте, що втекла, що прогулювала школу.
Це було нерозумно, і я…
Вибачте, що поїхала до Чарльстону і викрала пікап.
Люба…
-Я не хотіла… -Я знаю.
Ми тебе дуже любимо,
але вибачень уже недостатньо.
Я тобі скажу, що буде далі. Жодних втеч із дому,
полювань за скарбами,
жодних карасів.
Крапка.
Або їдеш до Блю-Ріджа.
-У нього фура! Он він. -Тихо, тихо.
Закладемося, що хрест у Рейфа у фурі?
Треба перевірити.
Зачекай.
Що?
Перш ніж зголоситися на самовбивчу місію, скажи мені дещо.
«Самовбивча» звучить знайомо.
У мене є питання.
Про що?
Про нас.
Про нас?
Саро, облиш.
-Обов'язково це робити зараз? -Так.
Гаразд. Вибач.
Вибач мене.
Треба було раніше це сказати.
Візьми її назад.
Візьмеш?
Це достатня відповідь?
Так.
Так, я її візьму.
Гаразд. Бережи себе.
Може, мені вас повінчати?
-Треба було зараз? -А довше не можна було?
-Я сказав «обережно». -Що вона робить?
Я не знаю, що робити.
-Потрібен ключ. -Повернися!
Я піду. Усе буде гаразд.
Ні! Не заходь всередину!
-Ти казав не заходити в дім. -Я їй казав!
Подай сигнал.
Що? Це не пташиний спів!
-Це дохла курка? -Це свист!
-Я перелізаю. -Ходімо.
Вибачте.
Вам допомогти?
У мене картеч, і я не промахнуся.
Гаразд, злазьте зі стінки.
-Отак. -Сер, ви не так зрозуміли.
Хлопці, ви не в своїй частині острову.
Мабуть, викличу поліцію.
-Не треба, сер. -Я сам вирішу, що мені треба.
Можна з вами поговорити?
Я все поясню.
-Слухай… -Ні, я сам.
Сер, ви думаєте, що ми якась шпана з Відрубу,
але м-р Камерон так не вважав.
Авжеж.
Ми в нього працювали.
Ми чекали на нашого колегу…
-Томмі. -Джею…
Щоб посадити квіти на клумбі на честь містера Кемерона.
Продовжуй.
Привіт!
Роуз тебе шукала. Каже, що ми кудись їдемо.
-Я з нею не поїду. -Вона так не вважає.
До речі, де ти була?
Це були найдивніші три дні мого життя. Я мушу все тобі розповісти,
і вибач, що знову прошу про послугу,
але мені потрібна допомога.
За умови, що ти більше мене не покинеш.
Обіцяю.
Допоможеш мені з валізою?
Я не твій раб, Уіз. У мене повно справ.
Вона не закривається. Допоможи!
Сама не можеш?
Ні. Будь ласка!
Гаразд. Зараз.
Господи. Тільки швидко! У мене без того вистачає клопоту.
Це твоя валіза?
Ти забагато в неї напхала, ось у чому проблема.
-Це тобі не потрібно. -Не викидай нічого!
-І це теж. -Мені все потрібно!
-Вчися мінімалізму. -Господи!
Не можна брати все, що в тебе є! Вчися себе обмежувати.
Головне, закрий його.
Ще якісь будуть доручення?
Так. Ні. Так.
-Я не маю часу на це. -Ні! Почекай! Рейфе, ні!
Рейфе, мені все це потрібно!
Думай сама.
Рейфе, не йди туди.
-Шкода, що так вийшло. -Не чіпай мене!
-Стій! -Ні!
…Лицар Рододендронів живе…
тут.
Ось чому ми посадили квіти.
-Так. -Саме тому.
Відчуваєте запах?
Що це, нічний жасмин?
Ні, швидше це…
Сер, це…
-Природна віаґра. -Так!
-Ось що це таке. -Правда?
Один раз понюхаєш, і вперед. Розумієте?
Наш колега Томмі зараз прийде.
Ми тихенько завершимо справу. Вибачте, що потурбували.
Закінчуйте. Мені теж потрібні ці квіти.
-Добраніч, сер. -Добраніч.
Ходімо!
Так.
Є.
Якого дідька?
Сволото!
Рейфе! Випусти мене!
Не випущу. Заспокойся спершу.
Пішов ти!
Я намагаюся бути ввічливим, а ти психуєш.
-Що відбувається? Хто це? -Роуз?
-Ти шукала Сару? -Це Сара?
-Роуз? -Так.
-Чому вона там? -Рейф мене замкнув.
Замкнув,
бо хтось має приймати важкі рішення.
Вона просто не розуміє.
Ти ніколи нічого не розумієш, правда?
Замовкни!
-Заспокойся! -Рейфе!
Як це «заспокойся»? Ти нормальний?
-Іди нагору. Я сама. -Уіз!
-Гаразд. -Іди.
Уізі!
-Саро, люба… -Випусти мене!
-Заспокойся, добре? -Випусти мене!
Я допоможу, але спершу треба знайти ключ.
Без нього я не відчиню двері. І ти маєш заспокоїтися.
-Я зараз повернуся. -Ні!
Роуз! Не йди, будь ласка!
Саро!
Роуз…
-Треба викликати поліцію. -Сідай. Що сталося?
Дихай глибоко. Так. Зроби глибокий вдих. Усе гаразд.
Усе гаразд.
Я прийшла додому дещо забрати,
і там стоїть вантажівка.
Випий чаю.
Там тіло!
-Треба його викрити! -Ми з усім розберемося.
-Ти допоможеш мені? -Так. Пий чай.
Я боюся, що Рейф знову когось вбив,
а минулого разу…
тато взяв усе на себе, і ти знаєш, що з того вийшло.
Саро, ти маєш рацію.
Я казала твоєму татові, що з Рейфом не все гаразд.
-Як я втомилася! -Розумію.
Заспокойся. Усе буде гаразд.
-Тобі треба відпочити. -Не треба.
-Треба. -Зі мною все гаразд.
Коли прокинешся, тобі стане набагато краще.
Ми поїдемо в подорож. Що ти на це скажеш?
Що ти зробила?
Саро, мені дуже шкода.
З тобою нічого не станеться, обіцяю.
Усе буде гаразд, але тобі треба поспати.
Ні.
Я мушу зробити все, щоб втримати родину докупи.
Рейфе, стривай.
-Я поговорила із Сарою. -Вона сказала, що в вантажівці труп?
Так.
Це Ренфілд.
Я його не вбивав! Я цього не робив, чуєш?
Це була Лімбрі.
Я забрав фуру і залишив стару в ангарі.
Я забрав хрест для нас усіх.
Це правда!
Я збирався зайнятися Ренфілдом, коли ти прийшла.
Ти мала б мені подякувати.
Роби з трупом що треба.
Відвези хрест до причалу.
Гаразд.
Я все зроблю, Роуз.
-Ховайтеся! -Це Рейф.
-Стривай! Рано! -Зупинися!
Що робитимемо? Який у нас план?
Можливо, у нього пістолет. Які в нас переваги?
Несподіваність – наша єдина перевага.
Чим ми його здивуємо?
У нього мій хрест.
-Я думаю! -Швидше.
-Може, щось кинути? -Що й куди? У дерево?
-Рогачку б зараз. -Так.
Поупе!
Що це за чортівня?
-Будинок перед нами. -Рейф поїхав. Штурмуємо!
Треба подумати.
-Ховайся. -Хто це?
-Поглянь на ноги. -Наче Роуз?
З ними Сара.
Вона зірвалася.
Я дала їй пігулку. Вона сама просила. Усе буде гаразд.
Що з нею зробили?
-Притримай голову! -Так.
Їдьмо.
Сідай, Уіз!
-Зупиніть! Саро! -Уізі!
Уізі! Відчини двері! Уізі!
Якого біса?
-Можна його впустити? -Ні!
-Чому? -Ні!
-Відчини! -Вибач.
Зупиніть! Я знаю, що Сара там!
Ходімо! Біжимо до Твінкі.
-Усе гаразд? -Так.
-Мені сісти за кермо? -Ні, я сам.
Так.
Третій раунд.
Пусти!
Або я, або алігатори.
Нехай щастить!
-Поупе? -Кі!
-Я в біді. -Що сталося?
Хрест у Рейфа.
Кіаро, приїжджай по мене.
БЛЮ РІДЖ. ТЕРАПІЯ ПРИРОДИ
Це дуже невчасно.
Будь ласка, Кі. Допоможи мені.
Гаразд. Їду. Де ти?
У болоті за Янголовим Дубом.
-Поквапся. -Їду.
Доброго ранку.
-Дякую, що приїхала. -Нема за що.
-Що сталося? -Ти все одно мені не повіриш.
Це вона! Чотириста метрів ліворуч!
Ми встигли, стара. Ми встигли!
Доброго ранку, м-с Кемерон.
Поупе, коли все це закінчиться, і я повернуся додому,
батьки, мабуть, мене відішлють.
Я хочу, щоб ти дещо зрозумів.
Може, ми не скоро побачимося,
а після тієї ночі…
Якщо я тебе образила…
Не образила.
Усе гаразд.
-Мені так не здається. -Кі.
Чесно, усе гаразд.
Ми друзі,
і це головне.
-Наче це ділянка Б. -Так.
Дідько!
«Костал Венчер». Я його знаю.
Тато на ньому плавав торік.
Він трамповий. Я на ньому працював у порті.
Ось хрест. Дивися.
Піднімайте.
Почали!
Непроста це робота.
Ненавиджу його.
Ходімо, люба.
Ось вона.
-Нам потрібен план. -Я думаю!
Якщо дістанемося до тієї баржі, то переліземо. Але доведеться пливти.
-Нехай. -З нас вийдуть гарні мішені.
Привіт.
Я мало не виколов тобі очі!
Я бачу, що ти злякався.
Як ви нас знайшли?
-За геолокацією твого телефону. -Клас.
Усе гаразд? Що сталося?
Рейф, третій раунд.
-Що, серйозно? Знову? -Цього разу нічия.
Ти як?
-Це хрест? -Так.
-Сара в них у заручниках. -Треба потрапити на корабель.
-Спершу треба обійти ту банду. -Гаразд. Ходімо.
-Поупе! Що ти робиш? -Є ідея. Довірся мені.
Годі бігати! Нам треба йти.
Я знаю, що роблю. Я вас наздожену. Ідіть!
-Боже! -Якого біса?
Уперед! Мерщій!
-Звідки це? -Звідти.
Викликай пожежників!
Спрацювало.
Поупе, що це було? Що ти…
Цей контейнер завантажать на корабель. Це наш шанс.
-Розумієш? -Ти геній.
Ходімо. Сюди! Ходімо.
Чекайте. Он вони.
Стривай.
-Ти добре подумав? -Так. Усе за планом.
Ти бачиш, що це пастка? Ми звідти не виберемося.
-Знаю. -Ви можете не йти.
-Так. Це наша бійка. -Авжеж.
-Нема чого втрачати? -Нема чого.
Це краще за школу-інтернат.
Уперед!
-Це було щось страшне! -Кого завгодно розбудить.
Схоже, усе під контролем.
Ні, поки ми не завантажимо контейнери.
Можна їхати. Замикайте.
Обережно там.
Наче все гаразд.
Це останній. Везіть його туди.
Зараз перевіримо.
Мабуть, ми в доках.
Тепер в інший бік. Так.
Що це?
Господи Ісусе!
Розвертай його.
Я дам сигнал.
Так, так.
Добре.
Так годиться?
Ми на місці!
-Тихо ти! -Джей-Джею!
Що?
Я наче щось почув.
Що? Що таке?
Бачиш що-небудь?
Ні.
Навіщо вони це роблять?
Покидьки.
Повірити не можу.
Привіт, доню.
Переклад субтитрів: Марина Замятіна