Госпожо Прайс, не можете да дойдете по средата на семестъра
и да приберете сина си.
Не искам да ги попълвам и няма.
Опасявам се, че това е всичко.
Добро утро.
Какво ти се прави? - Не знам.
Искаш ли да дойдеш с мен?
Неслучайно имаме правила, г-жо Прайс.
Ами дрехите ми? - Ще ти купя нови.
БЯГСТВО ПО ФРЕНСКИ
Пиел ли си до загуба на съзнание?
Губил ли си съня си заради яростта на музата си?
Не.
Менструация?
Как върви със Сюзън?
Следваме шаблона, сякаш не знаеш.
Колко е хубаво да си що-годе млад и що-годе да обичаш.
Ще се виждате ли днес?
И без това не мога да дойда с теб. Господин Бейкър настоява да се срещнем.
Пак ли ще те моли да не харчиш?
Ще видим.
Нищо не остана.
От кое?
Не и парите в сметката ми.
Скоро няма да е твоя. - На мое име е.
Ще си запазиш името, но парите в сметката,
както и всички инвестиции и имоти,
банката ще си ги върне.
Имотите...
Ще те изгонят най-късно на първи януари.
Нали ще си запазя парите, с които влязох в брака?
Отдавна са част от активите.
А и сумата не беше много голяма.
А наследството на Малкълм?
Не.
Седем години те предупреждавах, че това може да се случи.
А после още три, че ще се случи. Какво мислеше, че ще стане?
Франсис, какъв беше планът ти?
Да умра, преди да свършат парите,
но така и не умрях.
И ето ме тук.
Добре.
Значи това е положението.
Кажи ми какво да правя.
Какво ли? - Да, моля.
Какво да ти кажа? Поискай заем от приятел.
Не е възможно. Нещо друго?
Можеш да направиш само едно, Франсис. Продай всичко.
Бижутата, картините, книгите.
Продай ги тайно, тихо. И евтино.
Донеси ми чековете и ще ги обърна в брой.
А след това?
След това...
Каквото пожелаеш.
Внимавай.
Сюзън... - Защо не й кажем,
че сме се сгодили?
Заедно.
Ти и аз ли? - Да. Заедно.
Кога? - Сега.
Да поговорим заедно с майка ми?
Не.
Защо? - Идеята е лоша.
Ще се получи само ако аз й го кажа.
От какво точно те е страх? - От същото като теб.
Сега ще й кажа.
Трябва да поговорим за нещо.
Готвиш ли?
Не.
Просто ми харесва звукът, който прави.
Какво има?
Какво има, господин Мрънкач?
Моята новина е по-важна от твоята.
Готов ли си?
Разорени сме.
Нищо не ни е останало.
Нищичко!
...ценните метали са дългосрочни активи.
Златото е пари.
Ако искате да пазите злато, това е резервният ви актив.
Не бързайте да го продавате.
За таксата ми.
Трийсет процента и не подлежи на преговори.
Наистина ли? - Да.
Нима? Ще трябва да се договорим, ако искате да работите с мен.
Двайсет и седем процента.
Ще ви дам 15 процента или нищо.
Двайсет и пет. - Господин Руди.
Ако кажете друга цифра, която не е 15%, ще станат 14.
А после 13 и така нататък,
докато парите ви
и значението ви за мен
не изчезнат напълно.
Така не се водят преговори.
Това може да навреди на репутацията ми.
Репутацията ви ли?
Колко смешно. - Така ли?
Чували ли сте слуховете за душевното ми здраве?
Не.
Чух, че сте странна.
Странна ли? - Да, странна. Трудна.
Трудна.
А и онази история за съпруга ви.
Коя по-точно?
Как сте го намерили.
Да?
Сещате се.
Че го намерих, но зарязах трупа му за известно време, нали?
Хората още ли говорят за това? - Да. Разбира се.
Ще ви кажа една малка тайна.
Повече от странна съм.
Част от мен иска да запали тази сграда,
докато със сина ми сме в нея.
Какво мислите за това?
Не е моя работа.
Бих казала, че е.
Ако не получа колкото искам,
тази част от мен ще стане по-голяма.
Кокошките говорят, Франсис.
Че съм разорена ли? - Да. Така ли е?
Хрумна ми идея.
Вероятно е глупава, не знам, но е добре да имаш опции.
Апартаментът ми в Париж.
Не съм ходила от една година. Стои си празен.
Хубаво е да се махнеш от Ню Йорк.
Разумно е.
Разумно.
- Разумно.
Аз ще платя. - Не.
Франсис.
Благодаря.
Чекът ви пак нямаше покритие, г-жо Прайс.
Госпожо Прайс?
Може ли в брой?
Имаш ли пари в брой за Силвия?
Колко? - Шестстотин.
Благодаря, Малкълм.
Плановете ни се промениха, приятел.
Не знаех, че имаме планове.
Реших, че ще отидем в Париж.
Така ли?
За колко време?
Трудно е да се каже. Вероятно за остатъка от живота ни.
Имаш ли да ми кажеш нещо, Малкълм?
Каза ли на майка си за годежа ни?
Искам.
Това, което не мога да разбера,
е дали искаш да те чакам или не.
Разбира се, че да.
Но няма да е възпитано да те помоля, нали?
Откога те интересува кое е възпитано?
Имам много интереси.
Би ли се описал като страхливец?
Не.
Как би се описал?
Не знам дали въобще бих го направил.
Искам да знаеш, че се опитвам да спра да те обичам.
Сюзън... - Какво?
Отивам в Париж.
Париж.
Кога отиваш в Париж?
Скоро.
Колко скоро? - Мисля, че утре.
Мислиш, че утре?
Кога ще се върнеш?
Това е въпросът. Не знам.
Ясно.
Сигурна съм, че е много трогателно.
Кое?
Колко си предан на жена,
която почти не беше виждал, докато не стана на 12 г.
Отказваш да живееш извън правилата, които е създала в нейна полза.
Не носиш цветя на човек, с когото се сбогуваш, Малкълм.
Върви си, моля те.
Всички хубави неща все някога свършват.
Наистина ли трябва да тръгвате? - Да. И ужасно съжаляваме.
Колко жалко, всичко беше прекрасно.
Наистина ли? - Да, повече от прекрасно.
И въобще не ми се тръгва, но май имаме истински проблем у дома,
така че какво да се прави?
Нищо.
Това ще ми липсва.
Кое?
Това.
Имате ли малко дребни, приятели?
Възможно е.
Но може ли да попитаме за какво са ти парите?
Бих пийнал малко вино.
Как се казваш?
Дан.
Даниел, какво ще направиш, ако ти дадем 20 долара?
Ще си купя четири литра вино "Три рози", кутия цигари и хотдог.
И къде ще ги занесеш? В стаята си?
В парка.
Там спя повечето пъти, в парка.
Значи ще легнеш под някой храст,
ще пушиш цигари и ще пиеш вино.
И ще гледаш звездите.
Защо не?
Нали не ви притесняваше?
Стори ми се, че е агресивен. - Кой? Даниел ли?
Не, въобще. Той ни е приятел.
Слава богу, че има мъже като него.
Не че е ваша работа.
Да вървим.
Защо евро, Франсис? - Отивам в Париж.
А, вярно, знаеш френски, нали?
Малки принце.
Ще ми липсваш, Франсис. - На всички ще липсвам.
Нормите не важат за нея.
"Кошон" означава прасе.
Съжалявам.
Ужасно съжалявам.
Съжалявам!
Не биваше да го правя.
Какво?
Извинете.
Чия е тази котка?
Аз съм Малкълм.
Ще ми кажеш ли името си? - Маделин.
Маделин. Ще пийнеш ли с мен?
Не.
Коя е тази? - Маделин.
Предсказва бъдещето.
Какво прави?
Съжалявам.
Не знаете ли?
Знаем.
Отиваме да полегнем. Посети ни после.
Колко ти плаща?
Какво? - Не си ли жиголото й?
О, боже, не. Това е майка ми.
Извинявай, но ще се изненадаш колко често е точно така.
Какво толкова разстрои онази жена?
Смъртта дебне около една трета от хората на кораба.
Но ако кажа и една дума за това, край.
Каза й, че умира ли?
Няма да види сушата.
Мартини със сух джин.
Две.
Да.
Тези няма да ми трябват.
Все едно се пенсионираш.
Въпреки че никога не съм работила, така че от какво се пенсионирам?
Не знам как ще те вкараме във Франция.
Всички тези прекрасни пари.
ЗАТВОРЕНО
Разбрах, че се местите в Париж.
Много ли се вълнувате? - Би трябвало.
Възхищавам ви се, че започвате втори живот.
Браво. - Благодаря.
Но всъщност ми е за трети път, ако трябва да съм честна.
Вярно ли е, че дъното на океана е на 8 км?
Където е най-дълбоко, да, почти.
Но тази дълбочина се среща рядко.
Тук, където сме сега, дъното е на 3 км.
Това може да ви е за утеха.
Донякъде.
Добре ли сте?
Как сте станали капитан?
Аз съм корабният лекар.
Добре.
Вчера някаква глупачка се направила на циганка
и казала на една от пътничките, че умира.
Което само по себе си е лошо, но жената наистина умря.
Маделин ли? - Циганката?
Май така се казва. Познавате ли я?
Хвърлиха я в дранголника. - Кое?
В карцера.
Могат ли да го направят? - Разбира се.
Повече от ясно е, че приятелката ти я е убила.
Заплашила я е и получила сърдечен удар.
Дъртачките се плашат лесно.
А при смърт на кораба
направо полудяват.
Виждал съм го, зловещо е.
Мога да ти покажа нещо ужасно, ако искаш.
Какво им се е случило?
Умряха, нищо повече.
В морето сме от три дни. - Два трупа на ден.
Това е стандартът за Атлантика.
Не искам.
Но трябва. - Защо?
Защото е забавно.
Ти и аз, да пием.
Благодаря, че ми показахте всичко това. Няма да кажа на никого.
Кажи на когото искаш.
Дами и господа, моля за внимание.
Добре дошли във Франция.
Благодарим ви, че пътувахте със "Соверен Стар".
Ето я затворничката ни.
Ето ме.
Изплати ли дълга си към обществото?
Как разбра, че умира?
Виждам какво ще се случи.
Към края се появява един цвят. - Кой?
Зелено.
Малката ти приятелка - вещицата.
Как си?
Здравейте. Дано не сте изгубили котката си.
Спи, докато минем през митницата.
С каква цел идвате?
На ваканция. Искам да видя Айфеловата кула и да умра.
Госпожо?
Преследвам младежките си фантазии.
Не мога да заспя. - Аз също.
Студен е.
Може ли сметката?
Да, ей сега, приятел.
Ей сега. Става ли?
Мадам!
Какво правите? Луда ли сте?
Сметката, моля.
Тя е луда! Донеси пожарогасителя!
За разходки.
Знаеш ли, че е Бъдни вечер?
Ела да го вземеш.
За бога, умирам!
Не ти ли харесва?
Какво е? - Покана за парти.
"Мадам Ренард". Коя е тя?
Обича удивителните знаци.
ЕЛАТЕ, МОЛЯ!! ЩЕ СТЕ СРЕД ПРИЯТЕЛИ!!!
С баща ти отседнахме в хотел наблизо за медения ни месец.
Не мога да си ви представя.
Да. Бяха съвсем нормални неща.
Хотели, цветя, шампанско.
Странно е, че той беше забавен.
Но в началото наистина беше.
Здравейте! Дойдохте!
Заповядайте! Дайте си палтата.
Благодаря.
Не сме подранили.
Не! Идвате тъкмо навреме.
Но къде са другите?
Само ние сме.
Искате ли мартини? Цял ден копнея за моето.
Бих пийнал мартини. - Добре.
Франсис?
Какво става тук, по дяволите?
Съпругът ми почина.
След това осъзнах, че приятелите ни всъщност са негови.
И не само че не ги харесвах, но и те не ме харесваха.
Не ми липсват особено, но ми липсва шумът, който вдигаха.
Затова ви поканих.
Искаш да вдигнем шум.
Не.
Самотна съм.
Как почина той? - Задави се.
Не го бях чувала.
Не бъди жестока.
Трудно се престраших да ви поканя.
Предполагам, че...
Все още не разбирам защо сме тук.
Просто исках да се запознаем. Чувала съм за теб.
Отраснах в Ню Йорк, на една възраст сме,
и ми се стори невероятна.
Наистина невероятна.
Реших, че можем да се сприятелим в Париж.
Оценявам го.
Но истината е, че в момента нямам нужда от приятели в живота си.
Ами...
Съжалявам, че мислиш така.
Но все пак дойдохте,
а аз сготвих касуле. Защо не се позабавляваме?
Какво ще кажете?
Малкълм, ще се позабавляваме ли?
Разбира се.
Искаш ли още едно мартини преди виното?
Да, моля. - Добре.
Държиш се гадно.
Не е ли ужасно?
Добре, ще спра. Съжалявам.
Той умря точно в този стол.
Заповядай.
С какво се задави, ако мога да попитам? - Агнешко.
И яла ли си агнешко след това?
Не, но и без това не ми харесваше.
Да. На мен също.
Дивечовото месо ми напомня за факта, че е от истинско животно,
което ме подсеща за смъртта му.
Не се бях замисляла. - Докато пържолата е просто пържола.
Да. Вярно е.
Тъкмо щях да отида до тоалетната.
Няма да се бавя.
Погледни във фризера.
Какво?
Отиди да погледнеш. - Защо?
Отиди.
Никога не съм ги разбирала.
Какво има за разбиране?
Сама ли го използваш или някой ти помага?
И двете.
Но защо искаш да е студено?
Това е загадката.
Май съм пияна.
Малкълм, ще сервираш ли касулето?
Благодаря. Ще се изгоря, ако се опитам.
Ще намериш всичко в кухнята.
Заприличва на вода, нали?
По-хубаво е от водата.
Може ли да споделя спомена си за теб?
Добре.
Беше преди десетина години,
в месеците след смъртта на мъжа ти.
Вечерях с приятели в "Льо Сирс" и един мъж на масата ми
злословеше за съпруга ти, когато ти влезе.
Изглеждаше толкова елегантна. Зяпнах те.
Мина покрай масата ми, а мъжът те спря
и каза: "Госпожо Прайс, познавах съпруга ви добре
и едва се удържам да не танцувам на гроба му".
Спомняш ли си го?
Не.
Наистина ли?
И какво му отговорих?
Това е най-интересното.
Нищо не каза. Изпи му питието.
Чист скоч. И го погледна втренчено,
а в погледа ти се четеше
абсолютна незаинтересованост.
Горкият човек не знаеше какво да прави.
Ужасно се засрами.
Извинявай, че бях груба с теб.
Целият ми живот
се разпадна.
И това ме разстройва.
Разбирам те.
Сигурна съм.
Ето го Малкълм.
Храна!
Ало? - Здравей, Съдзи.
Какво правиш?
Шест и половина сутринта е.
Да.
По дяволите. Извинявай.
Къде си?
При канала.
Исках да чуя гласа ти.
Ето го. Чуваш гласа ми. - Ще тръгвам.
Кой е това?
Том. Почакай.
Късмет.
Браво, Малкълм.
Да не очакваше вечно да скърбя за теб?
Да.
Не е логично да ме караш да се чувствам зле заради това,
така че не смей.
Добре, но...
Кой е този?
Том. Казвала съм ти за Том. Бяхме сгодени в колежа.
Защо му пожела късмет?
Днес има важна среща.
Важна среща ли?
Звучи важно. - Стига, Малкълм.
Той каза, че иска да се ожени за мен.
Ало?
Искаш ли да ми дойдеш на гости в Париж? - Чу ли какво ти казах?
Да, чух те, но вече си сгодена за мен.
Това е полигамия. Незаконно е.
Малкълм. - Престъпление е.
Малкълм. - Какво?
Може ли...
Може ли да не ми се обаждаш? Поне за известно време.
Чувствам се по-добре напоследък
и ще се радвам, ако стоиш далеч от мен.
Ало?
Върна ли се вече?
Не.
Боли ли?
Не.
Благодаря.
За какво ми благодариш?
Може би трябва да приемете бягството на Малкия Франк
като сигнал да си вземете друго животно.
Котенцето носи доброта.
Въобще не исках котка. Не харесвам котките.
Просто Малкият Франк се намърда при нас
и трябваше да го търпим.
Добре, но щом мислиш така, защо просто не забравиш за него,
след като избяга?
Не!
Разстроих майка ти.
Тя вечно е разстроена.
Шампанското свърши.
Струвало ли ти се е понякога, че ти се е наложило рано да пораснеш
и все още си дете,
което имитира поведението на възрастните край теб,
за да не разберат колко малко неща цениш?
Вещицата, която изчука на кораба!
Малкълм изчука една вещица на идване.
Тя го разбираше, нали?
Мисля, че да.
Е?
Защо не я попитаме къде е?
Откъде ще знае? А и как ще я намерим?
Някой от вас ще ми обясни ли за какво говорите?
Между изчуканата вещица и Малкия Франк има връзка.
Нека не я наричаме така.
Тя го разбираше.
Какво по-точно разбираше за Малкия Франк?
Озадачена съм и това ме озадачава.
Обикновено не го обсъждаме.
Но кратката версия е,
че мъртвият ми съпруг живее в котката.
Наистина ли?
За съжаление. - Откъде знаеш?
Просто го разбрах.
Може ли и аз да го разбера?
Не знам. Иска ми се да ми повярваш.
Ще се опитам.
Франк избяга, защото му казах нещо, което не му хареса.
И какво беше то?
Съжалявам, но предпочитам да не казвам.
Както и да е, мисля, че тя може да ни помогне и трябва да я намерим.
Да намерим изчуканата вещица? - Да.
Хайде да я наричаме по друг начин.
Въпросът е как да я намерим.
Сетих се!
Частен детектив.
Какво мога да направя и за кого?
Със сина ми търсим една млада жена.
Ясновидка от САЩ, която живее в Париж.
Живее или е на посещение, Малкълм?
Не знам. - Както и да е, тук е.
Какви са взаимоотношенията ви с нея?
Абсолютно никакви.
Но синът ми я познава плътски.
Може да ми е полезно да разбера
защо желаете да я намерите.
Ами...
Изгубихме котката си.
Да?
И смятаме, че тази жена може да ни помогне да я намерим.
Знае ли къде е котката?
Не, но ни направи впечатление,
че тази жена може да говори с котката.
Как се казва жената?
Маделин.
Не знаем фамилията й.
Твърде много са, мадам. - Задръжте ги. Като бакшиш.
Просто намерете малката вещица.
Добре.
Вчера видях пениса на един мъж.
Пикаеше в парка срещу апартамента.
Забелязала ли си, че мъжете тук просто ги вадят и ги използват.
Предполагам, че няма проблем, но е нужно време да свикнеш.
Онзи от вчера беше запомнящо се голям.
Сигурно е страхотен подарък за мъжа. Като да спечели от лотарията.
Признавам, беше приятно да го видя.
О, Джоун... Когато парите свършат, ще се самоубия.
Но искам да знаеш, че ти беше единствената,
освен Франк, когато беше на себе си, и Малкълм.
Моля те, ще се погрижиш ли за него?
Винаги съм се възхищавала на сърцето ти.
Имаш най-доброто сърце.
Мадам, твърде много са.
Вече не знам кой е известен.
Всичките ми изглеждат непознати.
Влез!
Ще ми разкажеш ли всичко?
Добре.
Ами, аз...
Онзи уикенд щях да пътувам за Вейл,
колата беше на улицата, а шофьорът качваше багажа ми.
Помня, че се замислих,
че ще е глупаво да обясня на Франк, че отивам, защото не му пукаше.
Какъв беше смисълът?
Но реших да му кажа.
И...
Качих се по стълбите, а той беше мъртъв
в леглото ни.
А на гърдите му
имаше котка.
Ближеше лицето му.
Издаваше най-ужасния звук.
Не изпитвах нищо друго, освен безнадеждност.
Нищо не можех да направя.
И тогава усетих, че ми се иска да замина.
Че трябва да замина.
Когато се върнах в понеделник, си беше на същото място,
но се беше надул като балон
и на цвят също го докарваше.
Обадих се на бърза помощ, а те - на полицията.
Когато се върнах от участъка,
папараците ме чакаха.
Както и котката.
Последва ме вътре и реших, че е нормално.
Разбрах само като го погледнах.
Франклин?
Там ли си?
С теб сме, Франклин.
Моля те, отговори ни.
Коя си ти?
Маделин.
Запознахме се в кораба за Франция.
Помниш ли?
Какво искаш?
Само да поговорим.
Тук съм с Франсис и Малкълм.
Здравей, Франк.
Здравей.
Как си?
Знаеш.
Малкълм?
Да, татко?
Защо е всичко това?
Кое?
Фокусите.
Ти избяга.
Питахме се къде отиде.
На различни места.
Станах номад.
Разчиташ на себе си. Възхищавам ти се.
Кой го каза?
Казвам се мадам Ренард. Приятно ми е да се запознаем.
Приятелка съм на съпругата и сина ви.
Оказаха ми удивително влияние.
Вярвам, че приятелството върши повече добрини
от всяка религия. Съгласен ли сте?
Франсис, моля ти се.
Защо избяга, татко?
Добър въпрос.
Страхотен въпрос.
Защо не попиташ майка си?
Защо избяга татко?
Много е сложно. - Не е толкова сложно.
Къде си, Франк?
Предпочитам да не казвам. Някой иска ли да знае защо?
Да. - Да.
Аз също.
И да, и не.
Нищо особено, просто Франсис възнамерява да ме убие с голи ръце.
Ей, Малкълм.
Да, татко?
Какво мислиш за всичко това? Майка ти иска да убие баща ти?
Да.
Какво ще кажеш?
Честно казано, татко...
Предпочитам да не се замесвам.
Чудесно. Много хубаво. Това се казва истинско семейство.
Имам предвид,
че не е честно да ме питаш за мнение,
предвид, че не те познавам
и никога не съм те познавал, но не защото не исках,
а защото така и не повдигна завесата.
Така и не ми показа каквато и да е привързаност,
дори и като малък, когато те обожавах.
Мечтаех само да ме хванеш за ръка и да се разходим
в който и да е скапан парк, да ме погалиш по главата, мамка му.
За бога, толкова ли те отвращавах?
Какъв му е проблемът?
Току-що ти каза какъв е, Франк. Мрази те.
Майната ти.
Жената от прозореца.
Искате ли портокал, мадам?
Не, благодаря.
Простете за външния ми вид, обикновено съм красавец.
И не само според приятелите ми.
Видях какво стана вчера.
Така ли?
И как ви се стори?
Държахте се много смело.
Защо не сте в затвора?
Дебели китки, мадам.
Измъкнах се от белезниците като Били Хлапето.
Размислих за портокала.
Най-хубавият портокал за вас.
Най-хубавият портокал от торбата.
За вас, моята гостенка.
Загадъчната красива жена от прозореца.
Дайте си ръката.
Ще ми дадете ли малко от портокала си?
Тежко съм болна.
Всъщност не ми остава много време.
Ще ми направите голяма услуга, ако ги приемете.
Защо?
Ще ме направите щастлива.
Няма ли да ги вземете всичките? - Не.
Виждате ли онзи мъж там?
Той ще вземе парите.
Къде е тя?
В банята.
Какво?
Колко ще останете в Париж?
Аз...
Не знам.
Коя сте вие? - Казвам се мадам Ренард.
Как сте?
Добре.
Много добре.
Къде ще отседнете?
Трудно е да намерите хотел в последния момент.
Това е моят апартамент.
Коя е тази ужасна жена в дома ми?
Дай й шанс. Не е толкова лоша.
Откога се държиш добре с обожателите си?
Странно е, нали?
Навярно просто съм уморена. Да, мисля, че е това.
Ами това?
Нямам идея как се е изпратило.
Повече ме притеснява съдържанието му.
Имах тежък ден, но вече ми мина.
Наистина ли?
Да, скъпа.
Приятно ми е да се запознаем.
И на мен. - Успах се.
Коя си ти?
Колко души горе-долу са отседнали тук?
Това са всички.
Влез!
Е...
Кълна се, че това вече наистина са всички.
Мислех, че знам какво е да си влюбен, преди да срещна Сюзън.
Наистина го мислех.
Казваха ми го и се радвах.
Но какво са онези чувства в сравнение с това?
Това е съвсем различно. Любов, за която мечтаят поетите.
Поет ли си? - Финансист.
Но мисля, че в цифрите има поезия.
Гадост.
Какво каза?
Казах "гадост".
Помолих Сюзън да се омъжи за мен и всичко изглеждаше чудесно.
Но телефонът звънна рано една сутрин.
Откакто затвори слушалката,
се опитвам да разбера какво иска.
И ако не греша, иска него.
Е?
Мислех, че съм щастлива.
И бях щастлива.
Но тогава Малкълм се обади и...
Сега не знам какво правя.
Какво правя, Малкълм?
Ще си извадиш ли главата от задника само за миг!
Почакай.
Ситуацията е сложна,
но вярвам, че всички можем да се изкажем,
без да се обиждаме.
Браво. - Но нека не крием емоциите си.
Никога.
Например чувствам, че бих могъл да убия Малкълм.
Наистина да го убия, тук и сега.
Но не, няма да го направя.
Имаш късмет. - Винаги съм имал.
Наистина ли?
Никога не съм имала добър или лош късмет.
Нямам никакъв късмет.
Понякога имах страхотен късмет,
а понякога - ужасен.
А моят късмет винаги е бил лош.
Но усещам, че това ще се промени внезапно и завинаги.
Поне така си казвам.
Имам само лош късмет и вярвам, че винаги ще е така.
Не е достатъчно голямо за двама ни.
Не, не е.
Говоря в съня си.
Няма проблем.
Освен това скърцам със зъби.
Добре.
Понякога не дишам, докато спя, а друг път ходя на сън.
Ако тръгна нанякъде, не ме буди.
Добре.
Лека нощ, мадам Ренард.
Ние сме...
Две стари дами.
Шафранът не е в списъка.
Необходим е.
Три бутилки?
Ще го използваме, късно или рано.
Скъпа, ще вземеш ли плато със сирена?
Извинете.
Имате ли нещо за...
Петстотин?
Каса или бутилка? - Бутилка.
2012,73 евро, моля.
Ще ни ги доставите ли?
Да, госпожо.
Казах на Дон, че отивам в Париж, защото мисля, че ще се самоубиеш.
Той си играеше с дистанционното.
Каза да те поздравя, ако стигна навреме.
По-рано тази година осъзнах,
че когато остарееш, не искаш дори любов.
Не и тази, в която вярвахме като по-млади.
Кой има енергия за това?
Като си спомня какво правехме.
Знам.
Мъжете и жените скачаха от прозорци.
Искаш да знаеш, че някой е до теб.
Но и искаш да те остави на мира.
С Дон сме така.
Позволяваме си да сме доволни
и сърцето ни носи спокойствие.
Мисълта е хубава.
Не си ли съгласна?
При мен не беше така.
Съжалявам.
Просто ми се струва толкова унизително.
Идеята за предсмъртно писмо. Това, че точно ти мислиш за самоубийство.
И е ужасно клише, нали?
Толкова ярък и обещаваш човек
да се самоубие, когато блясъкът изчезне.
Ами,
първо,
това въобще не беше мило.
Второ,
отлично знаеш, че блясъкът изчезна много отдавна.
Трето...
Да, трето,
животът ми е пълен с клишета.
Но нали знаеш какво е клишето?
Толкова хубава и вълнуваща история,
че е остаряла с надеждата да я разкажат.
Хората я разказват.
Но малцина я изживяват.
Две, три, давай.
Не твърдя, че ви познавам добре. Или изобщо.
Но виждам, че сте над дребната ревнивост.
Грозотата води до грозота.
Нека се стремим към красотата.
Никоя от нас не се притеснява.
Казваш го, но не го мислиш.
Но аз не обичам Малкълм.
Честно казано, не го харесвам особено.
Малкълм.
Готови ли сте?
Давайте.
Печелиш. - Хайде, де!
Както трябва.
Две, три, давайте! - Дори не се опитва.
Ти си големият победител. - Не и ако победя така.
Ако те бия,
ще си вземеш нещата и ще си тръгнеш, сам.
Добре.
Готови?
Две, три, давайте!
Почакай малко.
Какво спечелих? - Нищо.
Всичко е абсолютно същото, както преди.
Това...
Напомня ми за една артистка, която видях по телевизията.
Извървя цялата Велика китайска стена.
После се раздели с приятеля си,
а накрая хората платиха много пари, за да видят да ходи по нужда в кофа.
В музей.
А се тревожех, че не разбирам модерното изкуство.
Не ви харесвам.
Не харесвам тези хора. Не са нормални.
Не можеш ли да се опиташ да ни харесаш поне малко?
Не.
Къде ти е куфарът?
Време е да си вървим, Сюзън.
Сюзън? - Том...
Тръгваме си, Сюзън.
Давай.
Не, наистина ще си тръгна.
Това е последният ти шанс.
Сега или никога.
Никога. Благодаря.
Пея, докато чакам,
и шапката си слагам.
Затварям вратата на дома си,
нямам повече задължения,
чувам приближаващите му се стъпки,
заедно ще посрещнем деня
и ще си разказваме истории,
за да държим мрака настрана.
Притеснява ме мисълта, че мразиш баща си.
Не ми харесва, че таиш омраза.
Освен това,
не съм сигурна, че баща ти я е заслужил.
И това го казва човекът, който иска да го удуши?
Може ли да ти задам един драматичен въпрос?
Да.
Защо въобще ме роди?
Това наистина е...
Драматично.
Не беше планирано, разбира се.
Мислех, че не мога да имам деца.
Не исках деца.
Но когато се случи, решихме,
че присъствието ти ще ни сближи.
Ти беше последният ни отчаян опит.
Но когато той те видя...
Не знам, нещо му се изясни
и завинаги се отказа от теб и мен. От двама ни.
Но не бива да го мразя?
Баща ти е емоционален глупак, но не е зъл.
Какво стана, когато ти ме видя?
Никога не ме е боляло толкова
през целия ми живот,
както когато видях лицето ти за първи път.
Защо?
Защото беше баща си.
Защото беше мен.
Защото беше трима ни.
Толкова пагубен.
А защо дойде да ме вземеш?
Странно беше, нали?
Неочаквано. Исках да дойдеш.
Но толкова дълго го исках, че когато дойде, се обърках.
Съжалявам.
Знам.
Но недей.
Бях щастлив. Наистина.
Така ли? - Да.
Не знаех, че си себе си.
Щях да дойда веднага, ако знаех.
Никога нямаше да те пусна.
Разбираш какво ми причини това.
Да.
Надявам се, че е така. - Да.
Обичам те, приятел.
И аз те обичам.
Лека нощ.
- Лека нощ.
Маделин.
Спеше ли?
Не.
Какво правиш?
Седя под една пейка.
Мислех си за теб и реших да ти се обадя.
Искаш ли да ти кажа за какво мислех?
Добре. - За три неща, всъщност.
Помниш ли първата ни среща? - Не.
О, да, помниш я. Заведе ме в "Зелената таверна".
Изяде кексчето си с нож и вилица. Не?
Не. - Защо го направи?
Имам предвид ножа и вилицата.
Не знам, Франсис. Кой знае?
Второто е,
че не ми хареса последният ни разговор.
И искам да знаеш,
че вече не те мразя.
Късно ми го казваш.
Късно през нощта или в живота?
И двете, но най-вече в живота.
Не мога да разбера отношението ти.
Дългогодишната ти съпруга,
която само преди няколко дни искаше да те убие,
изведнъж започна да те харесва.
Не е ли забележително?
Предполагам, но, Франсис... - Какво?
Аз съм котка. - Знам.
Котка съм.
Имам тении и бълхи.
Не ме интересува нищо друго,
освен ужасното ми,
наистина ужасно и мизерно съществуване.
Разбирам.
Добре...
Готов ли си за третото нещо?
Разбира се.
Когато дойдох за първи път в Париж,
помниш ли какво ти казах?
За това колко се уплаших, че съм тук.
Помня, че ми каза.
Значи все пак помниш нещо.
Колко хубаво за теб и мен.
И за двама ни. Браво.
Разбрах от какво се уплаших.
И какво е то?
Разбрах, че някой ден ще умра в Париж.
Какво значи това?
Когато видях този град,
нещо ми прати сигнал за тревога.
Предчувствието за това, което предстоеше.
Разбираш ли?
Франсис...
Благодаря ти.
Това е всичко.
Извинете.
Добре ли сте, мадам?
И защо да не съм?
Твърде е късно, за да излизате.
И вие сте навън.
Вярно е.
Изгубих котката си.
Да.
Изглежда, че е така.
Затова ли излязохте толкова късно сама?
Искате ли да ви помогна?
Не. Благодаря.
Франсис?
Ще я потърсим и ще се върнем след час.
Добре. - Да.
Сюзън, ще останеш ли тук, ако се върне?
Чантата на Маделин я няма.
Ето. Франсис сигурно я е завела до гарата.
Малкълм, облечи си палтото.
Е, как беше?
Кое?
Образователният ти опит.
Не знам.
Не, разбира се, че знаеш. Как беше?
Не беше много забавно.
Нямаше ли приятели?
Няколко.
Но отношенията ви не бяха достатъчни?
Не...
Как беше храната?
Ужасна.
Баща ти умря, приятел.
Знам.
Откъде знаеш?
Децата ми казаха.
Показаха ми го във вестника.
Какво пишеше?
Че е умрял преди време. - За мен.
Какво пишеше за мен?
Няма нищо.
Кажи ми.
Пишеше, че са те арестували.
Защо?
Защото не си постъпила както трябва.
Виж...
За това, което направих или не направих, имах
много добра причина.
Разбра ли? - Да.
И трябва да разбереш, че не сгреших.
За да се получи това...
Имам предвид между нас.
Ще трябва да ми повярваш. Разбра ли?
Става ли?
Добре.
Как беше в затвора?
Не беше много приятно.
А как беше храната?
Ето, че схващаш.
А сега ми дай вратовръзката.
Защо? - Просто е...
Превод на субтитрите: Владислав Иванов