Downloaded from YTS.MX
6. KESÄKUUTA 1944
Normandian maihinnousu.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hyökkäyksen takana on salainen tarina, jota ei ole kerrottu.
Kuningas Yrjö VI, kuningatar ja jopa prinsessa Elisabet
värvättiin MI5:n toimesta huijaamaan Hitleriä maihinnoususta.
Tässä kaksoisagenttien tarinassa
tutkimukset paljastavat ensimmäistä kertaa
sen henkilön identiteetin, kuka on kaikkein salaperäisin...
...itse Yrjö VI:n.
Hänelle annettiin yksi
Britannian suurimmista maailmansodan salaisuuksista.
Kerromme, miten kuninkaalliset onnistuivat kadottamaan sen.
Kerromme, miten kuningatar pelasti päivän.
Ja kerromme, miten monarkia vältti häpäisyn
ja laittoi itsensä Britannian salaisen valtion ytimeen.
KUNINGAS JOKA HUIJASI HITLERIÄ
Toisesta maailmansodasta asti
Yrjö VI:n rooli Normandian maihinnousussa pysyi salassa.
Sitten Warwickin yliopiston Richard Aldrich
ja Nottinghamin yliopiston Rory Cormac
löysivät jotain kiehtovaa kuninkaan sihteerin päiväkirjoista.
Hän oli Sir Alan Lascelles.
Alan Lascelles, eli Tommy, oli kuninkaan yksityissihteeri.
Hän oli maan korkein hovimies.
Hänestä tuli kuningatar Elisabet II:n sihteeri.
Hän oli hyvin vanhanaikainen mies.
Hän jätti päiväkirjan.
Hänen päiväkirjassaan on mielenkiintoinen vihje
joka kertoo kuninkaan roolista tässä huijausoperaatiossa.
Päiväkirja mainitsee
että MI5-upseerit vierailivat palatsissa 1944.
3. maaliskuuta 1944 perjantai
kaksi MI-miestä soittivat
ja selittivät, miten kuninkaan vierailut voisivat auttaa
huijaamaan Saksan tiedustelujoukkoja
Overlord-operaation ajan ja paikan suhteen.
Tämä on tärkeä johtolanka, koska se antaa pienen vihjeen siitä
että kuningas tiesi yhdestä sodan suurimmasta salaisuudesta
ja että hän oli osa sitä.
Toinen löytö tarjosi lisää todisteita kuninkaan roolista.
1950, viisi vuotta sodan päättymisen jälkeen
MI5-upseeri John Masterman, joka johti huijausoperaatiota
lähetti huippusalaisen asiakirjan Buckinghamiin.
Se oli Mastermanin kirjoittama sisäinen raportti.
Se kuvaili kaikki yksityiskohdat hänen huijausoperaatioistaan.
Masterman kutsui sitä salaiseksi kirjakseen.
Kyseessä on yksi Britannian valtion salaisimmista asiakirjoista.
Se kertoo aivan uudenlaisesta salaisuuksien taiteenmuodosta
tai ainakin sen korkeammasta tasosta
jonka Britannia kehitti 2. maailmansodassa.
Masterman lähetti kirjansa kuninkaalle
Alan Lascellesin kautta, kuka oli yhä kuninkaan sihteeri.
Lascelles vahvisti, että se otettiin vastaan.
Kiitos, että luotit kirjan käsiini, Masterman.
"Se vaikuttaa jännittävältä.
Tiedän, että herrani lukee sen yhtä kiinnostuneena kuin minäkin.
Terveisin, Alan Lascelles."
Nämä kaksi löytöä
joista ensimmäinen kertoi kuninkaan roolista
ja toinen osoitti, että MI5 näytti hänelle huippusalaisuuksia
lähettivät Aldrichin ja Cormacin löytöretkelle.
Mikä oli Yrjö VI:n sota-ajan rooli?
Miksi MI5 luotti häneen niin kovasti
vaikka häntä pidettiin epäilyttävänä kautensa alussa?
Joulukuussa 1936 Yrjön veli
Edvard VIII luopui kruunustaan.
Brittien tiedustelupalvelu epäili Edvardia natsien suosimisesta.
Häntä jopa tarkkailtiin ja salakuunneltiin.
MI5:n epäilykset jatkuivat
mikä johtui varsinkin kuninkaan asenteesta liittyen Chamberlainin
Hitlerin myönnytyspolitiikkaan.
Tiedustelupalvelu tarkkaili kaikkia joilla oli yhteys
myönnytyspolitiikkaan
kuten Chamberlainia ja kuninkaallisia
koska he olivat lähettiläitä, jotka kävivät Saksassa.
Myös Edvard VIII:n varjo aiheutti ongelmia.
Edvard VIII:n tiedettiin olevan läheinen Hitlerin
ja saksalaisten kanssa.
MI5 toivoi, ettei Yrjö seuraisi veljensä jalanjäljissä.
Kaikki yhdistävät myönnytyspolitiikan Edvardiin
mutta kuningas Yrjö ei ollut natsien puolella.
Hän oli silti myönnyttäjä, koska hän ei halunnut sotia.
Hän oli nähnyt ensimmäisen maailmansodan kauhut.
Hän myös pelkäsi
että sota saattaisi uhata Britannian monarkiaa.
Natsismi ei uhannut
Britannian monarkiaa
samalla tavalla kuin kommunismi.
Hän halusi
välttää sodan hinnalla millä hyvänsä.
Tässä on se paperi
jossa on meidän molempien nimet.
MI5:lle syyskuun 1938 Münchenin sopimus
oli tärkeä hetki taistelussa myönnytyspolitiikkaa vastaan.
MI5 odotti, että Yrjö VI pysyisi puolueettomana.
Kuningas on perustuslaillinen monarkki.
Hänen tehtävänsä ei ole
puuttua sen hetken suurimpiin poliittisiin asioihin.
Sen sijaan tässä Cormacin löytämässä kirjeessä
Yrjö kertoi kantansa Chamberlainille yksityiskirjeellä.
"Hyvä pääministeri
lähetän kirjeen..."
...herra Chamberlainille.
Haluan kutsua sinut Buckinghamin palatsiin
ilmaistakseni sinulle
sydämelliset onnitteluni Münchenin onnistumisen johdosta.
Usko minua.
Ystävällisin terveisin, Yrjö R.I.
Tässä näkyy, että kuningas
tukee henkilökohtaisesti yhtä hallituksen jäsentä
eli Chamberlainia.
Kun Chamberlain palaa Münchenistä
kuningas kutsuu hänet palatsiin ja järjestää jopa kuvaukset.
Hän asettuu poliittisesti
myönnytyspolitiikan tukijaksi.
MI5 tietää, että kuningas tukee myönnytyspolitiikkaa.
Kuningas pyrkii luomaan suhteen Hitleriin Chamberlainin kanssa.
Kuningas kirjoittaa Hitlerille.
"Tämä ei ole kirje valtionpäämieheltä toiselle
vaan entiseltä sotilaalta."
On selvää, että kuningas on myönnytyspolitiikan puolella.
MI5 ei tiedä, mitä ajatella asiasta.
Kuninkaan kirjeen kulku estettiin.
Tšekkoslovakian ja Puolan valtaus osoitti myönnytyksen hinnan.
Sodan alettua
MI5 tajusi, että kuninkaan oli tiedettävä maan asioista.
Epäilykset piti korvata luottamuksella.
Aloitusliikkeet olivat epävarmoja.
MI5 suostui erityisjärjestelyihin
jotta Yrjö VI saisi luottamuksellisia tietoja.
Tässä on kyse luottamuksellisista jutuista
eikä mistään huippusalaisesta.
Päivittäin eräs komentokeskuksen upseereista
kävi Buckinghamin palatsissa
ja kuljetti mukanaan näitä materiaaleja.
Hän ei kuitenkaan jättänyt mitään palatsiin.
Hän seisoi kuninkaan rinnalla tämän lukiessa niitä.
Sitten hän kantoi tiedot takaisin toimistoon.
RANSKA
10.5.1940
Saksan armeija jyräsi Belgiaan ja sitten Ranskaan.
Kuninkaan oli pakko pyytää Churchilliä pääministeriksi.
Yrjön rooli yhtenäisyyden symbolina oli nyt elintärkeä
mutta kuninkaalliseen perheeseen ei luotettu täysin.
Kuninkaan oli keksittävä keino ansaita luottamus.
Yrjö VI tuki Hitlerin myönnytystä, mutta oli nyt sodassa.
MI5 ei vieläkään luottanut häneen.
Myöskään suhde pääministeri Churchilliin ei ollut helppo.
Myös Churchill oli vastustanut myönnytyspolitiikkaa.
He olivat hyvin erilaisia miehiä.
Churchill oli karismaattinen
ja Yrjö oli ujo ja vähäpuheinen.
Sodan koetellessa molempia
oli kriittisen hetken aika.
Adolf Hitler seisoi, kuten Napoleon oli seissyt yli sata vuotta sitten
ja katsoi kanaalin yli
ainoaa estettä, joka sijaitsi hänen ja maailmanvalloituksen välissä.
1940 syksyllä MI6, joka pelkäsi natsien hyökkäystä
suunnitteli evakuoivansa kuninkaalliset Kanadaan.
Churchill kertoi suunnitelman kuninkaalle.
Suunnitelma on monimutkainen. Panssariautoja
ja upeita taloja matkan varrella.
Kuninkaallinen perhe viedään kiireesti Liverpoolin sataman kautta
Kanadaan.
Kuningas vastaa: "Emme lähde."
Edes lapsia ei evakuoitaisi.
Kaikki jäisivät taistelemaan.
He odottivat saksalaisten hyökkäävän laskuvarjojääkärien johtamina.
Kuningas sanoo: "Haluan saada saksalaisen.
Haluan tappaa edes yhden hyökkääjän.
Taistelemme loppuun asti."
Churchill sanoo:
"Sinun on tapettava enemmänkin kuin yksi."
Yhtäkkiä erityinen paketti saapui Buckinghamin palatsiin.
Lähettäjän osoite oli "10 Downing Street".
Sisältä löytyi kiiltävä joululahja.
Churchill lähetti kuninkaalle konepistoolin.
Tiedämme, että sen jälkeen
kuningas, kuninkaallinen perhe ja adjutantit
harjoittelivat Windsorissa ja muissa paikoissa.
He harjoittelivat pistoolien, kiväärien ja konepistoolin käyttöä.
Kuningatar nautti rottien ampumisesta.
Palatsin puutarhassa oli paljon rottia.
Kuningas esitteli sitä
ministereille ja vieraileville diplomaateille.
Hän lähetti viestin: "Emme aio paeta.
Emme aio paeta."
Se on siis totta, mutta myös esitystä.
Kuningas ei silti päässyt käsiksi kaikkiin valtionsalaisuuksiin.
Välillä hän lähestyi asiaa luovemmasta näkökulmasta.
Eurooppalaisten kuninkaallisten sukulaistensa ansiosta
hänellä oli jo oma tiedusteluverkostonsa.
Yrjön henkilökohtaisen verkoston käyttö
voisi aiheuttaa ongelmia MI5:lle ja pääministerille.
Yksi tiedustelu-upseeri sanoi, että kuningas:
"Sai pari pulloa 1941 Burgundya.
Hän tarjosi yhden niistä Churchillille tiistailounaallaan.
Churchill kysyi, miten kuningas sai sen
jolloin hän sanoi: 'Kuninkaillakin on salaisuutensa.'"
Kuningas vitsaili, mutta Churchill
pelkäsi, että kuningas oli herättänyt henkiin
kuninkaallisen perheen
yksityisiä verkostoja saadakseen omia tietojaan.
Kuningas sai viinit valloitetusta Ranskasta
koska kuninkaallinen lentäjä Mouse Fielden lensi myös tehtäviä
Special Operations Executivelle, eli SOE:lle
jonka Churchill loi
"sytyttämään Euroopan palamaan".
Ihan kuin se ei olisi riittänyt, mutta kuningattarella
oli omat henkilökohtaiset kontaktinsa.
Kuningattarella
on kaikkein lähimmät suhteet MI5:een.
Hänen veljensä on SOE:ssä.
Buckinghamin palatsi on kuin
etuvartioasema MI5:lle.
Paras ratkaisu oli
antaa kuninkaalle enemmän salaista materiaalia.
Hitaasti, mutta varmasti
kuningas hivuttautui MI5:n sydämeen.
Ja vihdoin vuonna 1943
Yrjö VI otti aktiivisen roolin huijaussodassa.
Hänen ensimmäinen kertansa oli
kun hän huijasi vihollista vaarallisesta tehtävästään
kesäkuussa vuonna 1943.
Maltalaiset olivat vanhoja perinteitä kunnioittavia.
Mutta Hitler teki saaresta jatkuvan tulituksen kohteen.
Kuningas lensi Pohjois-Afrikkaan ja Maltalle
kiittämään paikallisia siitä, että he vastustivat natseja 3 vuotta.
Luftwaffe lenteli kuitenkin yhä Maltan taivaalla.
Loader-operaatio oli brittien vastaus ongelmaan.
Loader-operaatio oli harhautusoperaatio
johon kuningas osallistui itse.
He yrittivät tarjota suojaa
kun hän vieraili Afrikassa.
On todella vaarallista saattaa kuningas Välimeren yli
kun saksalaiset toimivat alueella.
Buckinghamin palatsi julkaisi valheellisesti
että King kävi joukkojen luona Portsmouthissa siihen aikaan.
Silti mystinen kenraali Lyon nousi koneeseen
ja laskeutui Algeriin.
Lehdissä kerrottiin, että Lyon kävi kenraali Eisenhowerin luona
kuka toimi Pohjois-Afrikan liittoutuneiden komentajana.
Hän laskeutui Algeriin 7. kesäkuuta 1943.
Ainakaan Eisenhower ei yllättynyt, että kenraali Lyon
oli itse kuningas Yrjö VI.
Kenraali Lyon jatkoi Maltalle Algerin jälkeen.
Se oli tärkeä tehtävä taistelutahdon nostattamiseksi.
Maltalaiset olivat olleet saarroksissa jo kauan.
He arvostivat sitä, että kuningas teki vaarallisen matkan.
Loader-operaatio oli menestys.
Yrjö palasi turvallisesti Buckinghamin palatsiin.
Se osoitti, että kuningas voisi olla arvokas voimavara.
Pari kuukautta myöhemmin hänet kutsuttiin
viettämään aikaa SOE:n kanssa.
Marraskuussa 1943 kuninkaallinen perhe kävi RAF Tempsfordissa.
Se ei ole mikä tahansa RAF-asema.
Kyseessä on paikka, josta salaiset lennot lähtevät
viedessään SOE:n ja MI6:n agentteja Eurooppaan.
Kuninkaallinen perhe saa nähdä James Bond -tavaroita.
Käsilaukuissa on tikareita
ja huulipunissa on kompasseja.
Paikalla on räjähteitä.
SOE tykkäsi naamioida räjähteet huomaamattomiksi asioiksi
kuten viinipulloiksi, eläinten raadoiksi ja erityisesti
hevosen lannan näköisiksi.
Kuningatar on aivan innoissaan.
Hän kutsuu kuninkaan paikalle ja sanoo: "Uskomatonta."
Räjähtävää lantaa.
Kuningas oli ansainnut paikkansa.
Pari kuukautta myöhemmin hänet kutsuttaisiin
osallistumaan sodan suurimpaan huijausoperaatioon.
Maaliskuussa 1944 kahden MI5:n agentin käytyä palatsissa
kuninkaan sihteeri Alan Lascelles kirjoitti päiväkirjaansa:
"Yrjö VI:tä pyydettiin osallistumaan huijausoperaatioon.
Tarkoituksena on syöttää vääriä tietoja Overlord-operaatiosta
eli Normandian maihinnoususta."
Oxfordilainen John Masterman auttoi operaation suunnittelussa.
Elokuussa 1914 Masterman oli opettanut saksaa.
Hänet vangittiin sodan ajaksi
mutta hän käytti ajan opiskellakseen kieltä
ja vangitsijoidensa ajatusmalleja.
Se oli tärkeää, koska jos tiesi, miten he ajattelivat
heitä oli helpompaa huijata
ja harhauttaa.
Jopa ne vakoojat, jotka Saksa lähetti tänne
hänellä oli suhde heihin.
Hän sai heidät vaihtamaan puolta.
Kun sota syttyi, Masterman määrättiin tiedustelujoukkoihin
ja MI5:een, jossa hän auttoi kehittämään järjestelmän
jossa kaksoisagentit syöttivät harhauttavia tietoja natseille.
Hän oli alikomitean puheenjohtaja, mikä hoiti tätä järjestelmää.
Komitean nimi oli "20 Committee XX".
Heidän hallussaan oli
39 vakoojaa
jotka työskentelivät eri alueilla Euroopassa
ja Englannissa. He kaikki huijasivat saksalaisia tavalla tai toisella.
Yksi jäsenistä oli MI5-upseeri nimeltä Tar Robertson.
Tar Robertson auttoi Mastermania
koordinoimaan kaksoisagenttien toimia
varmistaakseen että saksalaiset olivat tarpeeksi ymmällään
ja että tämä hyvin monimutkainen
ja kehittynyt valheiden verkko
johon liittyi myös oikeita tietoja
oli koordinoitu tavalla, jotta he eivät paljastaisi liikaa.
Sen piti olla uskottavaa.
Fortitude-operaatioksi nimetty huijausoperaatio
oli heidän järjestelmänsä suurin haaste.
Avainasemassa olivat
agentit nimeltä Garbo, Freak ja Brutus.
Agentti Brutus oli puolalainen lentäjä
joka oli hypännyt Saksan valloittamaan Ranskaan.
Natsit kiduttivat häntä sanoen:
"Palaa Englantiin ja vakoile meille tai tule teloitetuksi."
Hän esitti tottelevansa
mutta hän pysyi aina lojaalina liittoutuneille.
Kun hän tuli Englantiin
hän otti yhteyttä tiedustelupalveluun
ja tarjosi heille
arvokkaan tilaisuuden.
Hän voisi työskennellä "tripla-agenttina".
Saksalaiset uskoisivat
että hän toisi heille tietoja.
Siitä eteenpäin kahden vuoden aikana
hän sai valtavasti tietoja osana vakoiluverkostoa.
Hän uskotteli saksalaisille
että maihinnousu tapahtuisi Calaisissa.
Natsit tiesivät joukkojen kerääntymisestä Etelä-Englantiin
että he olivat hyökkäämässä.
Liittoutuneet uskottelivat hyökkäävänsä Calaisiin.
Kaikki muu kuin Normandia oli pelkkää huijausta.
Kuninkaan liikkeet, joista raportoitiin lehdissä
olivat tärkeä osa huijaussuunnitelmaa.
Rory Cormac on etsinyt tietoja lähes 23 000 lehdestä
jotka painettiin Britanniassa 1944 maaliskuun ja elokuun välissä
3 kuukautta ennen ja 2 kuukautta maihinnousun jälkeen.
Tämä historiallinen salapoliisin työ paljastaa
että joukkojen taistelutahdon nostatusvierailut
olivatkin laskelmoituja tekoja
jotka koreografioitiin kaksoisagenttien avulla.
Tässä on ote Times- lehdestä 10. maaliskuuta 1944.
Otsikkona on: "Kuningas käy kanadalaisten luona."
MI5 aikoi syöttää saksalaisille tietoja pikkuhiljaa
jolloin he luulisivat kokoavansa Normandian suunnitelmaa kasaan.
Lehdet kertoivat kuninkaan vierailuista joukkojen luona
mutta sijainteja ei paljastettu.
Mutta härnäävät johtolangat
saivat natsit pitämään itseään salapoliiseina.
Esimerkiksi Lontoon agenttien raportit
auttoivat tunnistamaan joukot, joiden luona kuningas kävi.
Huijauksen tarkoituksena
oli saada saksalaiset ratkaisemaan asiat itse.
Huijauksen 1. osassa
natsit saatiin uskomaan, että täysi hyökkäys
tai mahdollisesti laaja rannikkoisku tapahtuisi pian.
Siispä samana päivänä
Brutus syötti Berliiniin vääriä tietoja, joiden mukaan
liikenne Wightsaarelle oli pysäytetty
jotta tiet olisivat vapaat joukkoja varten.
Kuningas on Hovessa lähellä Wightsaarta
joten saksalaiset alkoivat epäillä
että ehkä suunnitelmat kiihtyivät ja joukkoja siirtyisi Wightsaarelle.
Hoven vierailevat joukot viittasivat Normandian hyökkäykseen.
Mutta olisiko se pelkkä harhautusisku
jotta Calaisin hyökkäys voisi tapahtua salassa?
Kuninkaan vierailu toimii kuin korostuskynä.
Hän käy joukkojen luona, mitä saksalaisten pitäisi tarkkailla.
Oli pelkkää bluffausta, että hyökkäys alkaisi pian.
Maihinnousuun oli lähes kolme kuukautta.
Sijainti oli toinen osa huijausta.
Hove viittasi joukkojen siirtymistä Sussexista Normandiaan.
Yksi kaksoisagenteista kertoi Berliinille, että joukot
siirrettiin Calaisin vastarannalle Doveriin kuninkaan lähdettyä.
Sen tehtävä on hämätä saksalaisia
joukkojen sijainneista
ja siitä, milloin ja missä hyökkäys tapahtuisi.
Toinen huijaus oli siirtää natsien huomio etelästä pohjoiseen.
Kuninkaallisten piti tehdä entistä enemmän.
Ensimmäistä kertaa kuningatar
ja tuleva kuningatar Elisabet otettiin mukaan juoneen.
Tämä artikkeli oli Timesissa
24. maaliskuuta 1944. Otsikko on:
"Kuningas, kuningatar ja prinsessa kulkevat armeijan mukana."
Kuningas käy pohjoisessa junallaan
Lincolnshiressa ja Yorkshiressa, jotka ovat hyökkäysmuodostelmia.
Ne sijaitsevat idässä, mikä vahvistaa tarinaa siitä
että he lähtisivät Calaisiin tai jopa Skandinaviaan.
Se oli kuninkaan seitsemäs vastaava vierailu.
Prinsessa lähti ensimmäistä kertaa täysimittaiselle kierrokselle.
Kun kuningatar ja prinsessa Elisabet ovat mukana
ilmavoimien, tarkka-ampujien ja erikoisjoukkojen kera
tarinaa levitetään laajalti.
Tällä tavalla kuningas käyttää perhettään
tehostaakseen huijausprosessia.
Kuninkaan rooli toimii aivan suunnitelman mukaisesti.
18. huhtikuuta kuninkaan yksityissihteeri
Alan Lascelles kirjoitti päiväkirjaansa:
"Overlord on tehnyt hyvää työtä saksalaisten huijaamiseksi.
Se näyttää onnistuneen."
Mastermanin sukulaispoika Davidin mukaan
kuningas halusi, että John Masterman pitää hänet kartalla.
Uskon, että hän sai tietää kaikista tapahtumista.
Hän sanoi, että kuningas haluaa tietää kaikesta.
Viikkoa myöhemmin Yrjö kävi joukkojen luona Hampshiressa.
MI5:n kaksoisagentit Garbo ja Freak kertoivat asiasta Berliiniin.
He pyrkivät tekemään epäselväksi, mikä on pelkkää harjoittelua.
Agentti Garbon raportti pari päivää vierailun jälkeen
tuki tarinaa
väittämällä, että hyökkäys saattaisi tapahtua Hampshiresta käsin.
Freakin raportti samana päivänä loi yhä enemmän uskottavuutta
sanomalla, että kanaalissa järjestettäisiin harjoituksia.
Freak varoitti
että se saattaisi olla oikea operaatio.
Tämä on merkittävää, koska se aiheuttaa sekaannusta.
Kun niin ei tapahdu, saksalaiset ajattelevat, että se oli harjoitus.
Se heikentää puolustuksia oikeaa hyökkäystä varten.
Huijausoperaatio oli monimutkainen.
Se ei rajoittunut vain pääsaareen.
Toukokuussa 1944 kuningas aloitti vaarallisimman tehtävänsä.
Hän lähti Orkneysaarten Scapa Flowhun.
Lehdissä ei taaskaan kerrottu Yrjön määränpäätä
mutta eräs johtolanka teki määränpään selväksi natseille.
Tämä on Daily Mailin etusivu 15. toukokuuta 1944.
Raportti puhuu kylmistä pohjoisista vesialueista.
Otsikko on: "Kuningas hyvästelee laivastonsa."
Siinä lukee: "Kuningas on hyvästellyt laivastonsa kapteenit
ja toivottanut heille onnea taisteluun."
Tämä Fortitude Northiksi nimetty osa viittasi siihen
että liittoutuneet valmistautuivat hyökkäämään Norjaan.
Kuninkaan vierailu oli merkittävä.
Alue on kauempana Lontoosta kuin Norjasta.
Koska alue on niin lähellä Norjaa
siellä on valtavasti saksalaisia sukellusveneitä ja koneita.
Tämä on vaarallinen tehtävä. "Miksi kuningas käy siellä?"
Hän teki Fortitude Northista uskottavamman.
Kuningas otti merkittävän riskin.
Pari päivää vierailun jälkeen
agentti Garbo varoitti Berliiniä, että Norjaan hyökätään.
Se saattaisi olla Euroopan valtaamisen 1. hyökkäys.
Se oli tarkoituksellisen monimutkainen operaatio.
Tämän takia huijausoperaatiot
olivat niin kiehtovia.
Ne myös onnistuivat lopulta nyanssien
ja liikkuvien osien ansiosta
mitä MI5 koordinoi.
6. kesäkuuta 1944
7 000 laivan laivasto ilmestyi aamu-usvasta
matkalla kohti Normandian rantoja.
Panikoivat saksalaiset pyysivät vahvistuksia välittömästi.
Berliinistä tulee unelias vastaus.
Hyökkäyksen päivänä Hitler nukkuu myöhään.
Kukaan ei halua herättää häntä.
Kun hän herää ja kuulee tästä
koska kyseessä on Normandia
ja koska hänelle on annettu vääriä tietoja
hän ei pidä tätä päähyökkäyksenä.
Hän pitää sitä rannikkoiskuna.
Häntä ei siis kiinnosta.
Yhdistyneiden kansakuntien joukot ovat saapuneet Eurooppaan.
Tämä on Normandian maihinnousu.
Kuningas, joka oli tärkeässä osassa huijausta
lähetti viestin kansalleen:
Neljä vuotta sitten
kansakuntamme ja imperiumimme oli yksin
kohdatessaan valtavan voimakkaan vihollisen.
Olimme selkä seinää vasten.
Tällä kertaa haasteena
ei ole taistella selviytymisen puolesta.
Sen sijaan taistelemme saadaksemme viimeisen voiton
kaikkien hyväksi.
Viikkoa myöhemmin kuningas ja pääministeri Churchill
kävivät läpi vinon pinon MI6:n salaisia raportteja maihinnoususta.
Kuningas, jolta evättiin tiedustelumateriaalit
perheensä turvallisuusriskin vuoksi
sai nyt nähdä kaiken.
Kaksi päivää myöhemmin arvohenkilö saapui Normandiaan
suunnitelman viimeiseen vaiheeseen.
Britit ylläpitivät huijausta, että maihinnousu oli vain harhautus
elokuuhun asti
jotta liittoutuneet saisivat pysyvän jalansijan.
Tämä arvohenkilö oli itse kuningas Yrjö VI.
Saksalaiset uskoivat että tämä
vain yritti viedä heidän huomiotaan Calaisista.
Mutta pian ilmenisi, että juonenkäänne
osoittaisi, että Yrjöön ei voitu vieläkään luottaa
salaisuuksien suhteen.
Sodan loppupuolella John Masterman
joka oli avainpeluri maihinnousuhuijauksessa
kirjoitti huippusalaisen raportin
jossa käytiin läpi koko huijausjärjestelmä.
Se toimi myös mallina
tuleville MI5:n ja MI6:n operaatioille.
Se on yksi Britannian salaisimmista asiakirjoista.
Se on strategista johtajuutta, jota maa ei halua paljastaa
toisen maailmansodan ja 50- ja 60-luvun aikana.
Britannia on perustanut erityisviraston nimeltä
Department of Forward Plans
pitääkseen tällaiset taidot hengissä.
Masterman kutsui raporttiaan Salaiseksi kirjaksi.
1950, viisi vuotta sodan jälkeen
kun hän palasi Oxfordin yliopistoon
hän lähetti ainoan kopionsa siitä Buckinghamin palatsiin
kuningas Yrjö VI:lle.
Kuninkaan yksityissihteeri Alan Lascelles
vastasi, että se oli saapunut turvallisesti.
"Hyvä Masterman, olisi typerää
olla kertomatta, että vastaanotimme sen."
Lascelles antoi kirjan kuninkaalle
mutta kuukausien edetessä
tarinassa tapahtui erikoinen käänne.
Kun palatsi ei näyttänyt palauttavan kirjaa
Masterman alkoi huolestua.
4. lokakuuta 1951 Masterman kirjoitti
Oxfordista Lascellesille sanoen:
"Anteeksi, että vaivaan tällaisena aikana."
Kuninkaan terveydentila pahenee.
"Halusin lähettää muistutuksen lainaamastani kirjasta.
Se saapui joulukuussa. Alan olla huolissani
vaikkakin varmaan turhaan..."
"...että se unohtuu. Terveisin, John Masterman."
Kirja oli ollut poissa jo lähes vuoden.
4. LOKAKUUTA 1951
Lascelles oli inhottavassa asemassa.
Kuningasta ei ollut helppo lähestyä
ja nyt hän oli kuolemassa keuhkosyöpään
joten niinkin vakava aihe kuin MI5:n kadonnut
huippusalainen asiakirja oli todella kiusallinen puheenaihe.
Hän ihaili häntä ihmisenä
mutta hän oli välillä hankala.
Hän ei ollut helppo tapaus
koska hän reagoi asioihin tunteella.
Hän tarvitsi apua työnsä kanssa.
Hän usein raivostui
melkein kuin saisi kohtauksen.
Muiden piti rauhoitella häntä.
Kuningatar oli tärkeässä osassa sen suhteen.
Tänä surun päivänä Lontoo on hiljaa ja paikoillaan.
Sen kansalaiset muistelevat, että tässä kaupungissa
heidän kuninkaansa kohtasi sodan vaarat heidän kanssaan.
Kuningas kuoli 6. helmikuuta 1952.
Salaista kirjaa ei löytynyt vieläkään.
Masterman pelkäsi pahinta.
Joko se joutui vääriin käsiin tai katosi lopullisesti
Yrjö VI:n mukana.
Huolestuttavampaa oli, että MI5:n uusi pomo tiukensi turvatoimia.
Epätoivoinen Masterman kirjoitti Lascellesille vielä kerran.
"Hyvä Lascelles, pahoittelen yhteydenottoani
näinä vaikeina aikoina.
Haluan pyytää, että lähetät salaisen kirjani.
Minua pelottaa..."
"...johtajan vaihdos."
Hän viittaa Sir Dick Whiteen.
"En voi sanoa, ettei se ole minulla tai missä se on."
Masterman on paniikissa. Hän uskoo kirjan kadonneen.
Paniikki on selvää, koska hän kirjoittaa ja soittaa palatsiin.
Tällä asialla on kiire.
Hän voi lähes tuntea, miten MI5:n uusi johtaja
Dick White tarttuu häneen kiinni.
Hän on kuin koulupoika
joka pelkää rehtoria.
Hänen on saatava kirja heti.
Kaksi kuukautta myöhemmin Lascelles kertoo hyviä uutisia.
Yrjön leski oli ollut osana omaa salaista operaatiotaan.
"Hyvä Masterman, ongelmani on ollut se, että yksityiset laatikot
eivät olleet hallussani.
Mutta tänä aamuna kuningatar katsoi niihin pyynnöstäni
ja siellähän se oli.
Se on nyt lukittuna huoneessani.
A. Lascelles."
Kuningas luultavasti uskoutui kuningattarelle
ja piti häntä tärkeänä
ja tarpeellisena tukijanaan.
Kuningas kertoi hänelle asioita, joita hän ei kertonut muille.
Kuningatar piti Mastermanin poissa vankilasta.
1972 hän julkaisi salaisen kirjansa
mutta jopa 28 vuotta operaation jälkeen
MI5 uskoi, että heidän järjestelmänsä
ja huijausoperaatiot pitää salata. Häntä esteltiin.
Masterman kiersi heidät julkaisemalla Amerikassa.
Mutta hän päätti salata yhden asian...
...kuningas Yrjö VI:n roolin operaatiossa.
Se pysyi salaisuutena, kunnes Aldrich
ja Cormac alkoivat tutkia asiaa.
Monarkian rooli salailussa ei päättynyt Yrjöön.
Hänen tyttärensä Elisabet II:n peri hänen roolinsa.
Kruunu, jota MI5 jopa aikoinaan tutki
on nykyään sen luotettu ystävä ja liittolainen.
Eräs erityinen tapaaminen osoittaa tämän läheisyyden.
Vuonna 1955 pääministeri Anthony Eden, eli A.E.
ja ulkoministeriön Lähi-idän asiantuntija Shuckburgh
matkustivat palatsiin.
Suezin kriisi oli käsillä ja salaliittoja oli kaikkialla.
Jordanian kuningas Hussein vaikutti ystävältä.
Mutta britit pelkäsivät
että hänen Britannianvastainen setänsä Shariff hallitsi häntä.
Shuckburgh kirjoitti päiväkirjaansa vuonna 1955:
"Kerroin kuningattarelle Nasser-sedän pahuudesta.
Kuningatar sanoi, ettei hänestä ollut hyvä idea
lähettää arabeja Englannin kouluihin."
"Hän oli nähnyt Harrowsta valmistuneen Husseinin
joka pystyi ainoastaan seisomaan..."
"...ja sanomaan 'teidän majesteettinne'."
"Hän sanoi Nasser-sedästä
että hän yllättyi, ettei hänen kahviaan oltu jo myrkytetty.
Vasta jälkikäteen ajattelin, että minun olisi pitänyt sanoa
että se muistutti vaarallisesti
kuningas Henrik II:n tekemää kommenttia."
Kuningas Henrik sanoi juuri ennen
Canterburyn arkkipiispan murhaa:
"Eikö kukaan hankkiudu hänestä eroon?"
"Sen sijaan sanoin: Se on hyvä idea.
Sama pätee moneen Lähi-idän ihmiseen.
Lupasin lähettää juorumme Husseinista.
Tilannetta hankaloitti kädessäni oleva savuke
joka poltti sormenpäitäni selkäni takana."
"A.E. näytti rentoutuneelta..."
"...ja oli ystävällinen meille."
Se on yllättävää, koska
emme koskaan kuule siitä, että kuningatar puhuu tällaisia.
Emme näe hänen huumoriaan
emmekä näe, miten hän puhuu diplomaateille
varsinkaan, kun taustalla on MI6:n salaisia operaatioita
monia Lähi-idän maita
kuten esimerkiksi Egyptin Nasseria vastaan.
Pidämme tiedusteluvirastoja Britannian salaisimpina.
Kuninkaallinen perhe on samalla tasolla asiakirjojen perusteella.
Kun kuningatar näkyy sivulla, sen huomaa.
Kun kuningatar puhuu salamurhasta
se huomataan.
Kuningattaren sanat olivat pelkkää vitsailua.
Nasser-setää ei salamurhattu
mutta kuningatar on yhä läheinen tiedustelupalvelun kanssa.
Epäilyksistä luottamukseen.
Monarkian ja tiedusteluvirastojen suhde on voimissaan
yhä tänäkin päivänä.
Suomennos: Jerry Savolainen www.sdimedia.com