Põhineb Florian Zelleri näidendil
ISA
Isa? Mina tulin.
Isa?
Seal sa oledki.
Mida sina siin teed? - Mis sa ise arvad?
Mis juhtus?
Mitte midagi. - Räägi mulle. - Just rääkisin. Midagi ei juhtunud.
Mitte midagi? - Ei.
Rääkisin temaga äsja telefoni teel. - Ja siis? Mida see tõestab?
Sa ei tohi niiviisi käituda.
See on minu korter, kas pole? See on uskumatu.
Kargad mulle kallale... Mul pole aimugi, kes see naine on.
Ma pole midagi palunud. - Ta on siin selleks, et sind aidata. - Et aidata mul mida teha?
Ma ei vaja teda. Ma ei vaja kedagi.
Ta ütles, et nimetasid teda väikseks mõrraks ja ma ei tea veel, kelleks.
Võibolla. Ma ei mäleta.
Ta nuttis lahinal. - Sest ma nimetasin teda väikseks mõrraks?
Ei. Sa olevat teda vägivallaga ähvardanud.
Mina?
Vägivallaga?
Ilmselgelt pole tal aimugi, millest ta räägib. Ta on hull. Usu mind.
Parem ongi, kui ta enam ei tule.
Eriti siis, kui... - Kui mida?
Ma ei tahtnud seda sulle öelda, aga kuna sa pead teadma.
Ma kahtlustan, et ta oli...
Et ta oli kes?
Ta varastas minu tagant. - Angela?
Muidugi mitte. Mis juttu sa ajad? - Ta varastas mu käekella ära.
Sinu käekella? - Jah.
Kas pole tõenäolisem, et sa kaotasid selle ära? - Ei. Mul oli juba enne kahtlusi.
Niisiis seadsin talle lõksu.
Jätsin kella laokile, et näha, kas ta paneb selle pihta.
Kuhu?
Kuhu sa selle jätsid? - Ei tea ja ei mäleta.
Tean vaid, et see on kadunud. Ma ei suuda seda leida.
See tõestab, et ta varastas mu kella. Tean, et varastas.
Jah.
Mis viga?
Ma ei tea, mida teha.
Me peame rääkima, isa.
Seda me ju teemegi, kas pole?
Pean tõsist jutuajamist silmas.
Ta oli juba kolmas, kelle sa... - Nagu öeldud - ma ei vaja kedagi.
Saan omapead väga hästi hakkama.
Teda polnud lihtne leida. See pole lihtne.
Ta oli paljutõotav. Palju häid omadusi.
Ja nüüd ei taha ta enam siin töötada.
Sa ei kuula mind.
See tüdruk varastas mu kella.
Ma ei ela koos vargaga, saad aru?
Vanni alla vaatasid?
Mida? - Vanni alla, torude kõrvale, kuhu sa väärisesemeid peidad. - Kuidas sa seda tead?
Räägi tõtt. - Lihtsalt tean.
Oled sa mu peidikus ringi nuuskinud? - Ei.
Kuidas sa siis tead, et seal mõnikord väärisesemeid hoian?
Leidsin selle kogemata üles.
Sina... - Isa.
Isa!
Kuhu sa lähed?
Ma pole midagi puutunud!
Nii et leidsid üles? - Mille? - Oma kella.
Jah.
Siis sa ju mõistad, et Angelal polnud asjaga mingit pistmist?
Sest õnneks peitsin ma selle õigel ajal ära.
Muidu poleks mul kuidagi võimalik teada saada, mis kell on.
Kell on 17.00, kui sulle huvi pakub.
Mulle endale pakub.
Vabandust, et hingan.
Ravimeid oled võtnud? - Jah.
Miks sa vaatad mind nii, nagu midagi oleks valesti?
Kõik on korras, Anne.
Maailm pöörleb.
Sa oled alati muretseja olnud.
Samas su õde...
Kus ta üldse on? On ta ühendust võtnud?
Ma esitasin sulle küsimuse.
Ma pean ära kolima, isa.
Pean Londonist lahkuma.
Tõesti? Miks? - Me rääkisime sellest. Mäletad?
Kas sa seepärast oledki nii huvitatud, et see õde minu juures elaks?
Ilmselgelt nii ongi.
Rotid lahkuvad uppuvalt laevalt.
Mind pole siin.
Ma ei saa siin iga päev käia. Sa pead seda mõistma.
Jah.
Nii et sa lahkud.
Millal? Miks?
Ma kohtasin kedagi.
Sina? - Jah.
Pead meest silmas? - Jah.
Tõesti?
Sa ei pea nii üllatunult kõlama.
Ei-ei. Asi on selles, et...
Pead tunnistama, et peale...
Jamesi? - Jamesi
pole olnud palju...
Millega ta üldse tegeleb? - Ta elab Pariisis.
Nii et ma lähen sinna elama.
Sina ja Pariisi?
Sa ei tee ju ometi seda?
Tule mõistusele. Seal ei räägita inglise keeltki.
Kui ma õigesti aru saan, siis lähed sa minu juurest ära.
Kas nii ongi?
Sa hülgad mind.
Isa.
Mis minust saab?
Ilmselgelt on see minu jaoks ülimalt oluline.
Muidu ma ei läheks.
Ma tõesti armastan teda.
Ja ma võin sind sageli vaatamas käia.
Nädalavahetustel.
Aga ma ei saa sind siia omapead jätta. See pole võimalik.
Seepärast...
Kui sa hooldajast keeldud, pean ma...
Mida tegema?
Sa pead mõistma, isa.
Anne?
Mida sa tegema pead?
Anne?
On seal keegi?
Kas kõik on korras?
Kes sa oled?
Kuidas palun? - Kes sa oled?
Mida sa siin teed?
Mida sa mu korteris teed?
Anthony, see olen mina - Paul.
Kes?
Mida sa siin teed?
Ma elan siin.
Sina? - Jah.
Sa elad siin? - Jah.
Sa elad minu korteris?
On see vast nali.
Mis jama see on?
Ma helistan Anne'ile.
Su tütrele.
Jah, tänan. Ma tean, kes Anne on.
Kas sa tunned Anne'i? Kas sa oled tema sõber?
Ma räägin sinuga!
Kas sa tunned Anne'i?
Ma olen tema abikaasa.
Tema abikaasa? - Jah.
Mis ajast?
Varsti saab 10 aastat täis.
Ah jaa.
Muidugi, ja-jah.
Ilmselgelt.
Juba 10 aastat? Aga ma arvasin...
Kas te lahus ei ole. - Kes?
Anne ja mina? - Jah, kas te ei ole?
Ei.
Oled kindel?
Jah, Anthony.
Aga see Prantsusmaa värk. Kas ta ei pidanud Pariisi...
Halloo, kallis. Jah, mina siinpool.
Ei, su isa ei tunne ennast kõige paremini.
Ta tahaks sind vist näha.
Hästi. Ära kauaks jää.
Ta ostleb.
Ta tuleb minutikese pärast. - Hästi.
Ta ütles mulle...
Ta ütles hiljuti, et kolib Pariisi.
Pariisi?
Jah. - Mida ta Pariisis tegema hakkama pidi?
Ta kohtas prantslast.
Ei usu, Anthony.
Kohtas jah. Ta ütles mulle mõne päeva ees. Ma pole idioot.
Ta ütles, et kolib tema juurde elama.
Mäletatavasti ütlesin, et see on rumal idee, sest seal ei räägita inglise keeltki.
Sa ei tea sellest midagi? - Ei.
Oih. - Mis on?
Kas ma astusin konnasilma peale? - Ära muretse.
Ta pole seda mulle maininud, aga see on tal kindlasti kavas.
Nii et sa ei tea prantslasest midagi? - Ei.
Vaat kus lops.
Pole viga. Pea püsti!
Varem või hiljem lahkuvad nad kõik.
Mul on ses osas kogemusi.
Soovid ootamise ajal midagi juua?
Klaasi vett? Puuviljamahla?
Ei, ma...
Ma hakkasin midagi ütlema.
Asi on selles tüdrukus - hooldusões.
Mõtled Laurat? - Olen tema nime unustanud.
Tüdruk, kelle hoolde su naine mind sokutada tahab.
Nagu ma ei saaks ise hakkama.
Su naine ütles, et vajan tema abi. Kuigi ma tulen omapead täiuslikult toime.
Isegi kui su naine peab välismaale Pariisi minema.
Ma ei saa aru, miks ta peale käib.
Vaata mind...
Paul. - Justament, Paul.
Vaata mind hoolikalt. Ma tulen endiselt omapead toime.
Kas sa ei arva?
Ma pole täiesti ohoh.
Oled sama meelt? Muidugi oled.
Aga tema.
Ma ei tea, millest see tobe kinnisidee alguse sai.
Ta on juba väiksest peale selline olnud.
Ta pole eriti intelligentne.
Ta pole eriti...
Pole eriti taibukas. Ta on selle emalt pärinud.
Ma arvan, et ta üritab endast parima anda, Anthony.
Üritab endast parima anda, jah.
Ma pole tema käest midagi palunud.
Ma ei tea, mida ta haub, aga midagi ta haub.
Midagi ta haub. Seda ma tean.
Kahtlustan, et ta tahab mind hooldekoju panna.
Olen märke näinud.
Aga olgu üks asi täiesti selge.
Ma ei lahku oma korterist.
Ma ei lahku oma korterist!
See pole sinu korter, Anthony. - Kuidas palun?
Ehk meenub sulle, et kolisid
meie juurde, kuni ootasid...
Mida?
Uut hooldajat.
Sest sa nägelesid viimasega. Angelaga.
Kas tõesti? - Seepärast sa oodates meie juures eladki.
Nii et, James... - Paul.
Õigus, Paul.
Sa väidad, et see on sinu kodu? - Jah.
Nüüd olen ma kõike kuulnud.
Mina tulin. - Seal ta ongi.
Mis toimub? - Ei midagi erilist.
Su isa tundub veidi segaduses olevat.
Kas midagi on valesti?
Mis totrus see on? - Millest sa räägid?
Kus Anne on?
Vabandust? - Anne. Kus ta on?
Ma olen siin.
Käisin kõigest poes ja olen nüüd tagasi.
Või nii.
Mida sa ostsid?
Kana. Kas sobib? Oled näljane?
Jah, miks ka mitte?
Anna minu kätte. Panen asjad ära.
Tänan.
Paul ütles, et sa ei tunne ennast kõige paremini.
Minuga on kõik korras. Tänan küsimast.
Sa näid
murelik.
Ei, lihtsalt...
Lihtsalt mida?
Räägi mulle.
Keetsin köögis teed.
Olin korteris üksinda ja kuulsin äkitselt müra.
Tulin siia ja leidsin su abikaasa eest.
Kelle?
Su abikaasa. - Mis abikaasa?
Sinu oma. Mitte enda oma.
Jamesi? - Su abikaasa.
Ma pole abielus, isa.
Kuidas palun?
Lahutasin rohkem kui 5 aasta eest. Mäletad küll.
Kes siis tema on? - Kes?
Kas sa teed seda meelega? See, kes just kanaga lahkus.
Kanaga? - Sa andsid talle minut tagasi kana.
Mis juttu sa ajad? - Kas sa ei andnud kellelegi kana?
Kana! - Mis kana?
Millest sa räägid, isa?
Ta oli äsja siin.
Ma arvan, et eksid. Siin pole kedagi.
Ta haihtus. - Kes?
Mees kanaga?
Su abikaasa!
Miks sa naeratad? - Põhjust pole. Anna andeks.
Kogu see jama ajab mind hulluks.
Milles asi, isa?
Siin toimub midagi kentsakat.
Usu mind, siin toimub midagi kentsakat.
Tule istu. Tule.
Ära muretse.
Kõik laheneb ise.
Ma pole kindel.
Jah, laheneb.
Ära muretse.
Ravimit ikka võtad?
Mis sellel kõigega pistmist on?
Anname sulle ravimit. Õhtuse doosi.
Tunned end siis paremini.
Need on juba mõnda aega toimunud.
Meie ümber toimuvad kummalised asjad.
Kas sa pole märganud?
Üks mees väitis, et see pole minu korter.
Väga ebasümpaatse moega mees.
Meenutas pisut su abikaasat, kuigi oli hullem.
Siiani parim nali, kas sa ei arva? Ta ütles seda mu omas kodus.
Aga
see on ju minu korter.
Kas pole?
Anne?
Kas pole?
Ütle mulle, Anne. See ju ikka on minu korter.
On ju?
Aitäh sulle.
Jah.
Ma tean.
Ma tean. Sa ei kujuta ettegi, kui keeruline see mõnikord on.
Mõne päeva eest ei tundnud ta mind äragi.
Tean.
Jah.
Aitäh sulle.
Peaasi, et ta isale meeldiks.
Ja et isa oleks õnnelik.
Jah.
Ei, see on hea mõte. Kindlasti.
Loodan küll.
Telefonivestluse käigus jäi temast hea mulje.
Annan teada, kuidas läks.
Jah.
Olgu.
Just.
Varsti räägime. Kõike head.
Tere. - Tere. Ega ma liiga vara ei jõudnud?
Ei, üldsegi mitte. Tule tuppa.
Tule sisse. - Tänan.
Astu edasi. Tänan, et tulid. - Pole tänu väärt.
Mu isa on oma toas. Kas sa sooviksid midagi juua?
Ei, aitäh. - Tunne end nagu kodus.
Nagu ma ennist ütlesin -
see mõte pole mu isale meeltmööda. - Pole viga.
Nii et ta võib seetõttu...
Ma arvan, et ta on minu peale üsna pahane.
Räägin seda sulle, sest ta on võimeline ootamatult reageerima.
Kas ta on siiani omapead elanud? - Jah, tal oli lähikonnas korter.
See toimis. Mul õnnestus tema juurest peaaegu iga päev läbi põigata.
Aga me pidime asjad ümber korraldama. See ei toiminud enam. - Mõistan.
Tal oli üksteise järel mitu hooldajat.
Tal on keeruline nendega läbi saada.
Tal on omad kiiksud. Seepärast ma ta enda juurde võtsingi.
Aga mul on keeruline üksi toime tulla.
See on veidi liiast, sest ma pean töötama ja seepärast ma abilist vajangi.
Kas ma kuulsin uksekella? - Isa. Jah.
Kill-kõll.
Sooviksin sind Laurale tutvustada. - Kuidas käsi käib, söör?
Ma selgitasin sulle, et Laura tuleb täna sinuga tuttavaks saama.
Tere. - Tere.
Sa oled ütlemata kaunis. - Aitäh sulle.
Aga ma...
Kas me pole varem kohtunud? - Minu meelest mitte.
Mul on tunne, et olen sind varem näinud.
Laura tuli meiega kohtuma, et sotti saada su elukorraldusest
ja sellest, mil määral ta sind aidata saab.
Tean, kullake. Oled mulle juba 100 korda öelnud.
Mu tütrel on kalduvus ennast korrata.
Ealised iseärasused.
Soovid napsi?
Väga lahke sinust, aga tänan, ei. - Aperatiivi? Oled kindel?
Aperatiivi aeg. Ei?
Üks hetk. Tulen tagasi.
Ta läheb oma käekella otsima.
Tuleb tunnistada, et ta on võluv. - Jah. Mitte alati.
Täpselt nagu ma arvasin - aperatiivi aeg!
Mul on alati kaks kella olnud.
Üks randmel ja teine peas. See on alati nii olnud.
Mida sa sooviksid, noor daam? - Isa.
Mul on ju lubatud külalisele napsi pakkuda? Mida siis?
Mida sa ise võtad? - Väikse viski.
Mulle sama. - Suurepärane. Kaks väikest viskit. Kohe saab.
Anne, palun.
Pole midagi, Anne, ma ei paku sulle napsi.
Ta ei võta alkoholi suu sissegi.
Tõsi. - Mitte kunagi. Mitte tilkagi.
Seepärast ta näibki nii...
Milline? - Karske.
Tema ema oli samasugune. Ta oli karskeim naine, keda kohanud olen.
Taevake.
Tobe.
Tema noorema õega on hoopis teine lugu. - Sul on kaks tütart?
Teine ei võta peaaegu kunagi ühendust. Ometigi oli ta alati mu lemmik.
Ta oli kunstnik. Vaata.
Piruett. Kaunis, kas pole?
Jah, on küll. - Jah.
Andekas tüdruk.
Ma ei saa aru, miks ta iial ühendust ei võta.
Su viski.
Aitäh sulle. - Terviseks.
Annaksin klaasikese viski eest kõik, mis mul on. Oled sama meelt?
Mul pole suurt midagi, nii et...
Tõesti? Kuidas sa elatist teenid?
Hoolitsen teiste inimeste eest.
Teiste inimeste?
Jah, mu tööks on abivajajate aitamine.
Nagu need tüdrukud, keda mulle pidevalt kaela määrida üritad.
See pole kindlasti lihtne töö. Päev läbi koos sellistega...
Ma ei suudaks seda taluda. On mul õigus?
Aga kuidas sa ise elatist teenisid? - Ma olin tantsija.
Kas tõesti? - Jah. - Isa. - Mis on?
Sa olid insener. - Mida sina ka tead?
Jah, mu erialaks oli stepptants.
Tõesti? - Näid üllatunud. - Pisut. - Miks?
Kas sa ei usu mind või on seda raske kujutleda?
Muidugi mitte. Asi on selles, et mulle on stepptants alati meeldinud.
Tõsi ka või? Olen endiselt tegija. Näitan sulle.
Väga hea. Miks sa naerad?
Vabandust.
Ma tean, keda ta mulle meenutab. - Keda?
Lucyt, kui ta noorem oli.
Lucyt? - Jah, mu teist tütart.
Tõsijutt. Sarnasus on olemas, kas sa ei leia? - Jah, võibolla. - Jah.
Jah.
Tema talumatu komme mõttelagedalt naerda.
Tõmbasin sind orki, kas pole?
Olukord on väga lihtne.
Olen elanud selles korteris
nüüd juba mõnda aega.
Olen sellesse ülimalt kiindunud.
Ostsin selle enam kui 30 aasta eest. Mõelda vaid. Sa polnud veel sündinudki.
Jah, see on suur korter. Väga kena. Väga suur.
Ja ma olen siin väga õnnelik olnud.
See pakub mu tütrele suurt huvi.
Mis juttu sa ajad?
Mu tütar on arvamusel, et ma ei tule üksi toime.
Seega kolis ta minu juurde näiliselt selleks, et abiks olla.
Koos mehega, keda ta peale hiljutist lahutust kohtas.
Tal on tütre üle väga halb mõju.
Millest sa räägid, isa?
Nii et nüüd sooviks ta mind veenda, et ma ei saa tõesti iseseisvalt hakkama.
Järgmises faasis saadab ta mind ei tea, kuhu.
See oleks palju tõhusam moodus mu korterile käpa peale panemiseks.
Aga nii see ei lähe.
Vabandust, kullake. Võin seda sulle sama hästi kohe öelda.
Ma ei lahku niipea sellest korterist.
Ma kavatsen sinust kauem elada.
Teist mõlemast.
Sinu osas pole ma kindel,
aga oma tütrest küll.
Võtan selle südameasjaks.
Ma pärin tema käest, mitte vastupidi.
Ja matustel pean väikse kõne.
Meenutamaks kõigile, kui südametu ja manipuleeriv ta oli.
Palun väga vabandust.
Miks? Ta saab suurepäraselt aru. Sina oled see, kes ei saa.
Olen üritanud teda kuude viisi veenda, et tulen omapead väga hästi toime.
Aga ta keeldub kuulamast.
Ma ei vaja kellegi abi.
Ja ma ei lahku oma korterist.
Tahan, et kõik uttu tõmbaksid.
See selleks -
oli väga meeldiv.
Au revoir. Nägemiin.
Mul on tõesti kohutavalt kahju.
Sa ei teinud nalja, kui ütlesid, et tal on omad kiiksus. - Mul on tõesti kahju.
Pole põhjust. Säärane reaktsioon on üsna tavaline.
Kõik saab korda.
Arvad?
Jah.
Noh?
Mida?
Kas läks hästi?
Jah.
Arvan küll. Ta lubas homme alustada.
Siin? - Jah.
Hästi.
Vaatame, kuidas esimene päev sujub.
Olin murelik, aga kõik lõppes kenasti.
Ta oli võluv. - Näed nüüd.
Jah.
Isa lülitas tema auks sarmi sisse. Oleksid pidanud teda nägema.
Ta ütles, et oli stepptantsija.
Ei. - Jah.
Ma ei oska seda sulle kirjeldada. Tüdruk suudab...
Ma arvan, et nad saavutavad hea klapi.
Ja siis ütles isa, et tüdruk meenutab talle Lucyt.
Tõsiselt?
Kui vana ta on?
Oled huvitatud?
Mis sul viga on?
Kui kõik läks kenasti, siis on see ju hea uudis?
Jah.
Niisiis?
Mis sul siis viga on? Räägi. - Lihtsalt...
Mida?
Kui ma poest kanaga tulin, ei tundnud ta mind ära.
Minus murdus miski.
Mõistan.
See on minu jaoks väga raske.
Embame.
Nägin tema silmist, et ta ei teadnud, kes ma olen.
Nagu ma oleksin võhivõõras.
Pead sellega harjuma. - Ma ei tule toime.
Ma arvan, et tuled väga hästi toime.
Tule.
Isa.
Söök saab 5 minuti pärast valmis. Kas sobib?
Jah, kullake. Sobib hästi.
Sobib hästi.
Tere.
Oled näljane?
Jah. Aga...
On meil täna õhtul külalised?
Ei, miks sa küsid?
Põhjust polegi.
Kas kõik on korras?
Oli sul hea päev? - Jah, väga hea.
Laura astus läbi.
Astus ju, isa? Laura käis meid äsja vaatamas.
Kes? - Laura.
Noor naine, kes meil külas käis.
Siis käisime arsti juures.
Kas keegi on mu kella näinud? Olen selle vist ära kaotanud. - Jälle?
Küllap panid oma kappi. Oma peidukohta.
Millisesse kappi? Ma tõesti ei tea, millest sa räägid, Anne.
Mis kappi? Mingit kappi pole, ega?
Kas me ei saaks diskreetsemad olla? - Oled sa oma kappi vaadanud?
Kella pole seal. Küllap kaotasin selle kusagil ära.
Või siis varastati ära. - Ei varastatud. - Mis mõttes ei varastatud?
See ei saanud minema lennata. - Kas tahad, et otsiksin?
Väga tahan. Olukord on tüütu. See on väga muret tekitav.
Kaotan kõik oma asjad ära, kõigil on pikad näpud ja...
Kui see nii jätkub, jään ihualasti.
Ja...
Ja mul pole võimalik kella vaadata. Palun.
Aitäh sulle.
Oskad sa öelda, mis kell on?
Peaaegu kaheksa.
Kell on juba nii palju.
Kas me ei peaks lauda istuma?
Jah. Siis kui kana 5 minuti pärast valmib.
Me sööme õhtusöögiks kana?
Kana, mille Anne ostis.
See on kena.
Su kell. See on...
See on väga kena.
On see sinu oma?
Ses mõttes, et kas see kuulub sulle?
Jah.
Tohin ma seda vaadata?
Nii et täna läks kõik kenasti.
Oo jaa.
Väga kenasti.
Ta sarnanevat Lucyga.
Tõesti?
Ei mina tea. Ma pole teda näinud.
Ei...
Anne tundus rahule jäävat.
Ma ei vaja tegelikult... Teen seda Anne'i nimel.
Tohin ma su kellale pilgu heita?
Sul on õigus. Talle on väga oluline, et see toimiks.
Jah.
Ta on sinu pärast mures olnud.
Ja see viib ta endast välja,
kui sa nendega tülli...
Mis värk mu käekellaga on? - Ei olegi midagi.
Lihtsalt vaatasin.
Tahan kontrollida...
Kontrollida, kas see on... See on väga kena.
Kas sa ostsid selle? - Kuidas palun?
Kas see oli kingitus või sa ostsid selle?
Ma ostsin selle.
Miks sa küsid?
Ega sa tšekki alles ei hoidnud?
Millest sa räägid?
Su kellast. See... - Mina rääkisin Anne'ist.
Anne'ist?
Jah, Anne'ist.
Jah.
Ma ei tea, miks me kunagi hästi läbi saanud ei ole.
Samas tema väikse õega...
Temaga oli hoopis teine lugu.
Kas sa tunned teda? Ta on imeline.
Imeline.
Ma pole teda kuude viisi näinud.
Ma ei saa teda süüdistada.
Ta reisib minu teada maailmas ringi.
Ta on maalikunstnik.
Oleksin väga rõõmus, kui ta mind ühel päeval vaatama tuleks.
Võtaksin ta käte vahele ja me oleksime justkui kokku liimitud.
Tundideks - nagu vanasti.
Siis kui ta väike oli.
Siis kui ta mind ikka veel
issikeseks kutsus.
Issike.
Niiviisi...
Niiviisi oli tal kombeks mind kutsuda.
Ilusti öeldud, eks? Issike.
Tohin ma sulle küsimuse esitada?
Aga ma ootan ausat vastust.
Ära ilusta midagi.
Saad sa seda minu heaks teha?
Jah.
Sellisel juhul...
Kui kauaks sa kavatsed siia jääda ja kõigile närvidele käia?
Milles asi?
Mida sa oma juustega teinud oled?
Mitte midagi. Mis siis? - Sa näed hea välja.
Kaotasid võtmed ära? - Ei.
Tere. Mu isal on dr Sarai juurde aeg kirja pandud.
Isa, tule siia.
Aitäh teile.
Siia käib sinu allkiri.
Võin need ära täita.
Sünnikuupäev?
Reede, 31. detsember 1937.
Reede? - Jah.
Te elate praegu koos oma tütrega?
Jah. Kuni ta Pariisi elama läheb.
Ei, isa, miks sa pidevalt Pariisist räägid?
Mida? - Ma jään Londonisse.
Sa muudad pidevalt meelt. Võimatu on sinuga sammu pidada.
Minu Pariisi kolimine pole jutukski tulnud.
On küll. Ise ütlesid. - Ei öelnud.
Vabandust. Mõne päeva eest ütlesid.
Ka sa unustasid? Ta on unustanud.
Sul on mälukaotus. Konsulteeri arstiga.
Pariisi ma igal juhul ei lähe. - Siis on ju hästi.
Pariisis ei räägita inglise keeltki.
Ma tean, kui muret tekitav võib olla olukord ja kui kiiresti see muutuda võib.
Mulle võib igal ajal helistada, kui midagi vajate.
Aitäh abi eest.
Isa?
Aitäh teile. - Tänan.
Tere. Milles asi?
Mida?
Olgu. Jõuan ühe minuti pärast.
Aitäh. - Aitäh.
Vabandust.
Mis toimub?
Mitte midagi erilist, aga ta soovib vist sind näha.
Kus a on? - Oma toas.
Anna see minu kätte. - Tänan.
Las ma aitan.
Mida sa teinud oled?
Mis viga?
Mitte midagi.
Valmistan õhtusöögi.
Anne?
Mis on? - Aitäh sulle kõige eest.
Me peame leidma muu mooduse. - Nagu näiteks?
Peame ta asutusse panema. - Vanadekoju?
Jah, hooldekoju. See oleks tema jaoks parim lahendust.
Miks sa sellest nüüd räägid? Homme alustab uus tüdruk.
Sul on õigus.
Võib olla laabub selle tüdrukuga kõik kenasti.
Tundud arvavat, et ta on tasemel. Aga usu mind. Arstil on õigus.
Saabub hetk, mil... Tüdruk võib ju tasemel olla, aga su isa on haige.
Ta on haige.
Isa, miks sa seal niiviisi seisad? Tule siia.
Tule ja istu lauda.
Tule, isa.
Hästi.
Nii et täna läks hästi?
Jah. Väga hästi. Arvad samuti, isa?
Mida? - Ajasid teda korduvalt naerma. - Ajasin või? - Jah, ta ütles, et oled võluv.
Et sul on omad kiiksud, aga sa oled võluv.
Ta alustab homme hommikul.
Soovid juurde? - Soovin. Maitsev kana.
Kas sa ei arva? Kust sa selle ostsid?
Alumiselt korruselt. Miks sa küsid? - Põhjust polegi. Maitsev kana.
Paul?
Ei, aitäh.
Kas ta töötab terve päeva?
Jah, kuueni.
Ja siis? - Mis mõttes?
Peale kuut? - Olen mina siin.
Oled rahul? - Millega?
Et sul on tütar, kes korralikult sinu järele vaatab.
Sul on vedanud.
Sul on samuti vedanud. - Arvad?
Mis tal viga on? - Anne'il?
Ta on väsinud.
Vajab pisut päikest.
Jah.
Pead tema eest hoolitsema, semu.
Miks sa ei võiks kuhugi ära minna?
Miks?
Mõnikord küsin eneselt, kas sa teed seda sihilikult.
Mida?
Ei midagi.
Meil oli
plaanis Itaaliasse minna.
Aga pidime viimasel hetkel loobuma.
Kas sa tead, miks? - Ei.
Sinu tüli tõttu Angelaga.
Me ei saanud minna ja sind omapead jätta.
Pidime puhkusereisist loobuma ja sind siia tooma.
Nüüd jääd sa siia.
Päriseks, kui ma õigesti aru saan.
Ta on ära unustanud.
Hämmastav. - Lõpeta ära.
Mille ma lõpetan? - Sa oled pisut...
Pisut milline? - Sarkastiline.
Ei ole.
Olen enda arvates ülimalt kannatlik, usu mind.
Kus kana on. Viisid ära? - Vabandust. Soovisid juurde?
On see köögis? - Jah, ma toon.
Ei, toon ise.
Miks sa tema kuuldes selliseid asju ütled? - Mida ma ütlesin?
Ma saan su tunnetest täielikult aru.
Ei saa. - Saan küll, aga millest ma aru ei saa...
Sa teed tema heaks nii palju.
Ja ma pean sinust seepärast lugu.
Sa langetasid otsuse ta siia tuua ja...
Miks ka mitte? Aga...
Kuidas seda nüüd öelda?
Aga ma arvan, et pead teistsuguse lahenduse leidma.
Ta on täielikult aru kaotanud. - Ära nii räägi.
Kuidas ma peaksin siis rääkima? Ma räägin tõtt.
Me peame leidma muu mooduse. - Nagu näiteks?
Peame ta asutusse panema.
Vanadekoju? - Jah, hooldekoju.
See oleks tema jaoks parim lahendus.
Miks sa sellest nüüd räägid? Homme alustab uus tüdruk.
Sul on õigus. Võib olla laabub selle tüdrukuga kõik kenasti.
Tundud arvavat, et ta on tasemel. Aga usu mind. Arstil on õigus.
Saabub hetk, mil... Tüdruk võib ju tasemel olla, aga su isa on haige.
Ta on haige.
Isa, miks sa seal niiviisi seisad? Tule ja istu.
Tule, isa. Isa, tule ja istu.
Isa.
Palun püsige liinil, kuni teid ühendada üritame.
Numbri omanik, kellele helistate, teab, et olete ootel.
Palun püsige liinil, kuni teid ühendada üritame.
Numbri omanik, kellele helistate, teab, et olete ootel.
Dr Sarai kuuleb.
Halloo?
Isa?
Oled juba üleval?
Kas sa magasid hästi?
Anne, kust need pärit on?
Soovid enne tema saabumist teed?
Kus maal on? - Milline maal?
Lucy oma.
Sa ajad korterid segi.
Seal pole kunagi maali olnud.
Tule hommikust sööma.
Anne.
Vaata.
Näed?
Anne?
Siin on su tee.
Mida? - Ära lase sel jahtuda.
Kus Anne on? - Ta läks välja.
Tõesti? Juba? - Jah.
Ta tuleb õhtuks tagasi. Otsin su ravimid üles.
Ei, oota. - Ma tulen tagasi. Otsin vaid su ravimid üles.
Pagan.
Palju kell on? - On aeg ravimeid võtta.
Parem on neid kohe võtta. Mis tehtud, see tehtud, kas sa ei leia?
See väike ja sinine on su lemmik.
Su väike sinine tablett. On ju ilusat värvi?
Tohin ma sulle ühe küsimuse esitada? - Jah.
Kas sa oled nunn?
Ei.
Aga miks sa räägid minuga, nagu ma oleksin väärastunud? - Mina? - Jah.
Aga ma ju ei räägi. - "Su väike sinine tablett".
"Su väike sinine tablett".
Jah. - Vabandust. Ma ei mõelnud seda... - See on väga ebameeldiv.
Küll näed, kui minu vanuseks elad, mis juhtub arvatust varem.
Ma palun vabandust. See ei kordu.
Ütle mulle,
kas sa oled midagi märganud?
Mida nimelt?
Seoses korteriga. - Mis sellega lahti on?
See on muutunud. - Arvad?
Jah.
Näiteks need toolid.
Seal.
Kes need sinna pani? - Ei tea. Tõenäoliselt su tütar.
Ilmselgelt minu tütar.
Imelik, et ta mu arvamust ei küsinud.
Tahtsin vabandust paluda, kui ma olin pisut...
Kui me viimati kohtusime. - Tühiasi.
Su tütar hoiatas mind, et sul on omad kiiksud.
Jah.
See on hämmastav, kuivõrd sa Lucyga sarnaned.
Anne rääkis mulle, mis temaga juhtus. Mul on kahju. Ma polnud teadlik.
Millest? - Õnnetusest.
Mis õnnetusest?
Mida?
Millest sa räägid?
Mitte millestki.
Kas sa võtad oma ravimit? Seejärel paneme sind riidesse.
Näed nüüd? - Mida?
Sa räägid minuga, nagu ma oleksin väärastunud. - Ei räägi. - Räägid küll.
Ei räägi.
"Paneme sind riidesse". "Su väike sinine tablett".
Olen väga intelligentne. Pea seda meeles.
Saad aru?
Jah, pean meeles.
Hästi. Aitäh sulle.
See on tõsi. Ma olen väga intelligentne.
Mõnikord üllatan iseennastki.
Mul on elevandi mälu.
Tead seda looma? - Ja-jah.
Sa unustasid tabletid.
Mida need seal teevad?
Kas toon teise klaasitäie? - Ei, ära näe vaeva.
Joon teed peale.
Oled kindel? - Täiesti. Vaata siia.
Küll näed. Jälgid?
Jah. - Jälgi hoolega.
Panen need suhu.
Jälgi hoolikalt. - Jah, ma jälgin.
Hästi.
Tassike teed.
Nagu nõiaväel.
Töö tehtud.
Braavo. - Jah.
Tead...
Ma töötasin noorena lühikest aega tsirkuses.
Kas tõesti? - Jah.
Kas sa tahaksid mustkunstitrikki näha? - Äkki paneme enne riidesse?
Praegu? - Jah. - Ei, mitte praegu. - Jah!
Ei! - Jah. - Milleks? Mis mõttega?
Pean pärast nagunii jälle pidžaama selga panema.
Võime aega kokku hoida. - Mõistan.
Aga siis ei saa me välja minna.
Kuhu sa minna tahad?
Parki. - Jumal küll.
Täna on ilus ilm. - Kas kõik on korras?
On küll. Hakkame riietuma. - Aga...
Kõik korras, Anthony? Kas midagi on valesti?
Ei-ei.
Tahtsin sinuga õigupoolest sõnakese juttu ajada.
Minuga? - Jah.
Pakin sellisel juhul meie asjad kokku. - Ei, ära mine.
Ma tulen tagasi. - Ära jäta mind omapead.
Olen kõrvaltoas. Tulen kohe tagasi.
Tohin ma sulle küsimuse esitada?
Jah.
Aga ma ootan ausat vastust. Ära ilusta midagi. Saad sa seda minu heaks teha?
Jah.
Sellisel juhul...
Kui kauaks sa kavatsed siia jääda ja kõigile närvidele käia?
Mina või? - Jah, sina. Tahan su arvamust teada.
Kas sa kavatsed oma tütre elu rikkumist jätkata?
Või on liig loota, et käitud nähtavas tulevikus mõistlikult?
Millest sa räägid? - Sinust, Anthony.
Sinust. Su hoiakust.
Lõpeta ära. Ma ei luba sel sündida. - Sina ei luba? - Ei.
Kuidas sa reageerid, kui seda uuesti teen? - Ma... - Jah?
Pead mind füüsiliselt ründama. - Üritad mind ahvatleda?
Ka mina ei luba millelgi sündida.
Kui hakatakse teatud eas kõigile närvidele käima.
Jäta järele.
Ma ei salli seda. Pean seda täiesti kohatuks.
Jäta järele.
Isa, mis juhtus? Mis tal viga on?
Isa.
Kõik on hästi. Kas asi on su kellas?
Leidsin selle üles, vaata.
Pole midagi. Ära nuta.
Ära nuta. Kõik saab korda.
Sinuga saab kõik korda.
Lähme kana sööma. Sulle ju maitseb kana?
Mis kell on?
Kell on kaheksa. Söögiaeg.
Kaheksa õhtul?
Arvasin, et on hommik.
Ma alles tõusin. Vaata, mul on ikka veel pidžaama seljas.
Ei, on õhtu ja ma küpsetasin sulle kana.
Isa.
Kõik on hästi. Rahune, kullake.
Issike, kõik on korras.
Issike.
Isa?
Isa, kas sa magad?
Anne?
Isa, see olen mina.
Lucy?
Isa?
KÜLASTAJATE SISSEPÄÄS
Isa.
Lucy?
Isa.
Isa?
Oled juba üleval?
Soovid enne tema saabumist teed?
Isa.
Tere hommikust. - Istu. See on valmis.
Oled näljane? - Jah.
Sulle tuleb täna külaline. Mäletad?
Kas sa mäletad, isa?
Kuidas ma saaksingi unustada? Muust sa ei räägigi.
Ta peaks varsti jõudma.
Nii varakult? - Jah.
Nägin teda öösel unes. - Laurat?
Jah. Vähemalt arvan, et nägin. Nägin tema nägu.
Tead? Ta meenutas mulle tõesti su õde.
Jah, sa ütlesid seda eile.
Kui sina oled rahul, olen ka mina rahul.
Ta näib tõesti väga meeldiv. Armas ja tubli.
Arvan, et ta hoolitseb sinu eest hästi. - Ta meeldib mulle. - Tore.
Sind tuleks enne tema saabumist riidesse panna.
Kelle? - Laura, su uue hooldaja. Selle, kes sulle meeldib.
Ah jaa. - Jah.
Jah.
Paneme sulle kuue selga.
Ja püksid jalga.
Jah.
Ta ütles, et ta nautis teie eilset kohtumist.
Sa tõmbasid ta korralikult haneks. - Tõmbasin või? - Jah.
Sa veensid teda, et oskad tantsida ja et olid väga hea steppija.
Mina või? - Jah.
Ja mida tema ütles?
Et loodetavasti demonstreerid talle ühel päeval.
Naljakas.
Ma ei teadnud, et steppida oskan. Kas sa teadsid? - Ei.
Varjatud anded. - Näib nii.
Kas see on tema? - Arvatavasti. - Aga ma pole valmis. Ma pole isegi riides.
Pole viga. Võid hiljem riietuda. - Ei, oota. Ma pole isegi...
Pean riietuma. - Pole oluline. - On küll!
Ta on ukse taga. - Palun ära jäta mind üksi.
Mida ta minust arvab? Pean korralikult riides olema.
Miks sa pead kõik nii keeruliseks tegema? Võid hiljem riietuda. Ära muretse.
Jään häbisse! - Ei jää. - Jään küll.
Laura, tere. - Tere. Ega ma liiga vara ei jõudnud?
Ei, üldsegi mitte. Tule tuppa. Oleme köögis.
Pidime just riidesse panema hakkama. - Tere.
Anne, kes see on? - Tere, Anthony.
Aga, Anne, see pole tema. - Isa.
Kas sa sooviksid midagi juua? Kohvi või...
Ei, aitäh. - Kas sa oled hommikust söönud? - Ma pole näljane.
Ma ei taha teda. Kus on see, kes mulle meeldis?
Millest sa räägid? Ütle Laurale tere.
Miski siin ei klapi.
See on arulage. - Mind mäletad? Me kohtusime eile.
Õppisime teineteist tundma.
Lubasin tagasi tulla,
et näha, kuidas siin asjad käivad,
ja vaadata, kas ma saan aidata.
Kas sa mäletad?
Isa? Kas ma saaksin sinuga rääkida?
Kuidas seda öelda?
Kas sa mäletad esimest korda, kui sa minu juurde elama tulid?
See oli ajutine abinõu, sest sa olid Angelaga tülli läinud ja...
Mõtlesin endamisi, kas oleks parem...
Mida sa sellest toast arvad? Kena, kas pole?
Park paistab kätte. - Paistab või?
Väga kena.
Nagu peatuks hotellis, eks?
Kõik elanikud ütlevad nii.
Ma arvan, et sul on siin parem.
Kus?
Siin.
Ma arvan, et oleks sinu jaoks rahustavam ja kenam,
kui see oleks ühine otsus, et jääd siia elama.
Mida arvad?
Aga sina? Mida sina teed?
Millises toas sina magad?
Kui sulle meenub, siis ma lähen Pariisi elama.
Ei, sa ei lähe. - Lähen küll. Mäletad?
Rääkisin sulle sellest. Meenub?
Aga sa ütlesid...
Oled kindel? - Jah.
Aga sa ütlesid mulle,
et jääd siia minu juurde.
Ei, ma pean minema. See on tähtis.
Ma selgitasin sulle kõike.
Tulen sind aeg-ajalt nädalavahetustel vaatama.
Mis minust saab?
Sa jääd siia Londonisse.
Üksipäini?
Aga su õde? Kus tema on?
Kui sa vaid teaksid, kuidas ma tema järele igatsen.
Mina igatsen samuti tema järele. Me kõik igatseme.
Anne?
Magasid hästi?
Mida ma siin teen?
On aeg. - Ma ei küsinud kellaaega, vaid seda, mida ma siin teen.
Kus Anne on?
Vaata, tõin sulle su ravimi.
Kao oma ravimiga minema.
Kas sa oled õde? - Jah.
Oledki. Mõistan. Nii ongi.
Sa oledki õde. - Jah.
Seda ma arvasin. Sa oled tüüpilise õe moodi.
Mida sa siin teed?
Vabandust? - Mida sa siin teed?
Hoolitsen sinu eest.
Ära sa märgi. Tõesti? Hoolitsed minu eest?
Esimest korda kuulen.
Mis ajast?
Juba mõned nädalad. - Mõned nädalad?
Rõõm kuulda.
Hämmastav. Keegi ei ütle selles majas mulle kunagi midagi.
Arvasin, et palkame uue. - Uue kelle?
Uue õe.
Selle, kes natuke mu teist tütart Lucyt meenutab.
Kohtusin temaga hiljuti. Ta käis siin, kas pole?
Kas sa võtad oma ravimit? - Ta pidi täna hommikul alustama.
Laura. Oli vist?
Arvan, et ajad midagi segi, Anthony.
See, kes mulle Lucyt meenutab.
Õige küll.
Aeg ravimit manustada.
Jah.
Ega arvestus minuti kaupa käi?
Kus Anne on?
Su tütar ei viibi siin, Anthony.
Kus ta on? Kas ta läks välja? - Ehk sulle meenub,
et ta elab Pariisis.
Ei.
Ta kaalus seda,
aga jättis lõpuks minemata.
Ta on seal juba mitu kuud olnud.
Minu tütar Pariisis?
Ei-ei. Seal ei räägita inglise keeltki.
Vaata.
Eile lugesime üheskoos tema saadetud postkaarti.
Mäletad? Vaata.
Ütlen sulle seda iga päev.
Ta elab Pariisis, sest kohtas Pauli,
kellega koos ta nüüd elabki.
Ta käib sind mõnikord vaatamas.
Anne? - Jah.
Ta tuleb aeg-ajalt nädalavahetusel.
Te käite üheskoos pargis jalutamas.
Ja ta räägib sulle oma uuest elust ja tegemistest.
Ükspäev tõi ta sulle kohvi, sest sulle maitseb kohv.
Ma jälestan kohvi.
Joon ainult teed.
Kas kõik on korras? - Jah. Me paneme riidesse.
Kõik korras?
Jah.
Palun väga. - Aitäh sulle. Kena päeva.
Nägemiseni.
Kes see mees on?
Kes?
Mees, kes äsja lahkus.
Tema on Bill.
Bill?
Jah. - Oled kindel?
Jah. Miks sa küsid? - Põhjust polegi.
Ma lihtsalt... Kuidas seda nüüd öelda?
Mida ta siin teeb?
Minu korteris? Kas ma tunnen teda?
Tema on Bill. Sa näed teda iga päev.
Näen või?
Ja sina... - Mida?
Vabandust, et küsin, aga...
Ses mõttes,
et kes sa täpselt oled?
Mina olen Catherine.
Catherine. Õige küll.
Ja-jah.
Catherine.
Ja tema on Bill. - Jah.
Aga mina?
Kes
mina täpselt olen?
Sina?
Sina oled Anthony.
Anthony?
Jah.
Anthony on ilus nimi.
"Anthony", kas sa ei leia?
See on väga ilus nimi.
Võib arvata, et ema pani mulle selle.
Kas sa teda tunned? - Keda?
Mu ema.
Ta... - Ei.
Tal olid...
Tal olid väga suured silmad.
Näen vaimusilmas tema nägu.
Ta oli... Ma loodan, et ta
tuleb mind mõnikord vaatama.
Arvad? Emme.
Sa ütlesid, et ta võib aeg-ajalt nädalavahetusel tulla.
Su tütar.
Ei.
Mu emme.
Tahan oma emmet. Tahan siit ära minna.
Kutsu mulle keegi järele.
Kuss. - Ei. Tahan oma emmet. Tahan, et ta mulle järele tuleks.
Tahan koju minna.
Mis viga, Anthony?
Mis viga?
Mul on tunne, nagu ma...
Mul on tunne, nagu kaotaksin kõik oma lehed.
Oma lehed? - Jah.
Mida sa silmas pead?
Oksad ja tuul ja vihm.
Ma ei tea enam, mis toimub.
Kas sa tead, mis toimub?
Sekeldused korteriga.
Mul pole enam ulualust.
Aga ma tean, et mul on kell randmel. Asi seegi.
Rännaku tarbeks.
Kui mitte, siis ma...
Ei tea, kas ma
olen valmis...
Kõigepealt paneme riidesse, eks?
Jah.
Me paneme riidesse ja läheme seejärel parki jalutama, eks?
Jah.
Hästi.
Puud ja kõik lehed.
Siis tuleme tagasi ja kinnitame keha.
Jah.
Ja siis sa puhkad, eks?
Jah.
Ja kui sul on hea enesetunne,
teeme pargis veel ühe väikse jalutuskäigu.
Ainult meie kaks. - Jah.
Sest täna on nii kaunis päev.
Päike paistab.
Ja päikselised päevad tuleb ära kasutada. - Jah.
Sest nii ilusad ilmad ei jää kunagi kestma, ega?
Ei.
Nii et paneme riidesse.
Kas nii sobib? - Ei.
Ole nüüd. - Ei.
Jäta, lapsuke.
Pole midagi.
Rahune.
Luban, et tunned end minuti pärast paremini.
Kõik saab korda.
Tõlkinud Odddude