Far? Det er mig.
Far?
Nå, der er du.
- Hvad laver du her? - Ja, hvad tror du?
Hvad er der sket?
Ingenting.
- Fortæl mig det nu. - Der er ikke sket noget.
- Der er ikke sket noget? - Nej.
Hun har lige været i telefonen.
Og hvad så? Hvad betyder det?
Du kan ikke fortsætte med at opføre dig sådan her.
Det er min lejlighed, ikke? Det var dog utroligt.
Du kommer brasende, som om jeg... Jeg ved ikke, hvem kvindemennesket er.
Jeg har ikke bedt hende om noget.
- Hun er her for at hjælpe dig. - Hjælpe mig med hvad?
Jeg har ikke brug for hende. Jeg har ikke brug for nogen.
Hun sagde, du havde kaldt hende en lille luder.
Guderne må vide hvad ellers.
Måske. Det husker jeg ikke.
- Hun var helt grædefærdig. - Fordi jeg kaldte hende en luder?
Nej. Hun sagde også, at du havde truet hende fysisk.
Mig?
Fysisk?
Hun aner ikke, hvad hun taler om.
Den kvinde er sindssyg. Tro mig.
Det er nok bedst, at hun kvitter.
Især fordi...
Fordi hvad?
Jeg ville ikke sige noget, men når du nu spørger...
Jeg mistænker hende for...
- For... - For hvad?
- At stjæle fra mig. - Angela?
Hvad fabler du om?
Hun stjal mit ur.
- Dit ur? - Ja.
- Har du ikke bare forlagt det? - Nej, jeg havde luret hende.
Så jeg lagde en fælde.
Jeg lagde uret frit fremme for at se, om hun tog det eller...
Hvor? Hvor lagde du det?
Det ved jeg ikke, og jeg kan ikke huske det.
Men det er pist væk, og jeg kan ikke finde det.
Sådan! Der har du beviset. Den kvinde stjal mit ur.
Hvad er der galt?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal stille op.
Vi må tale om det, far.
Er det ikke det, vi gør?
Nej, jeg mener for alvor.
Det er den tredje, du har...
Jeg har ikke brug for hende eller nogen som helst.
Jeg klarer mig glimrende alene.
Det var ikke nemt at finde hende. Det her er altså ikke nemt.
Hun var rigtig lovende. Gode kvalifikationer.
Og nu vil hun ikke arbejde her længere.
Hører du overhovedet efter, hvad jeg fortæller dig?
Hun stjal mit ur.
Jeg vil ikke bo sammen med en tyv. Forstår du det?
Har du kigget ved badekarret?
- Hvabehar? - Ved vandrørene.
- Hvor du gemmer dine værdier. - Hvordan ved du det?
- Sig sandheden. - Det ved jeg ikke.
- Har du kigget i mit gemmested? - Nej.
Hvordan ved du så, at jeg gemmer mine værdier der?
Jeg fandt det ved et tilfælde.
- Du... - Far.
Far!
Hvor skal du hen?
Jeg har ikke rørt noget!
Fandt du det?
- Hvilket? - Dit ur.
Åh, ja.
Forstår du så, at Angela ikke havde noget med det at gøre?
Det var kun, fordi jeg skjulte det i tide.
Ellers ville jeg sidde her og tale med dig -
- uden at ane, hvad klokken var.
Den er fem, hvis det har din interesse.
Jeg er faktisk interesseret.
Undskyld, at jeg trækker vejret.
- Har du taget dine piller? - Ja!
Hvorfor kigger du så underligt på mig?
Alt er fint, Anne.
Jorden drejer rundt.
Du har altid været sådan. En kriger.
Hvorimod din søster...
Hvor er hun forøvrigt? Har du hørt fra hende?
Jeg stiller dig et spørgsmål.
Jeg bliver nødt til at flytte, far.
Jeg flytter fra London.
Virkelig?
Hvorfor?
Kan du huske, at vi talte om det?
Er det derfor, du er forhippet på, at den sygeplejerske skal bo her?
Åbenbart.
Rotterne forlader den synkende skude.
Jeg kommer ikke til at være her.
Jeg kan ikke komme hver dag. Det må du forstå, far.
Ja.
Så du rejser væk.
Hvornår? Jeg mener, hvorfor?
Jeg har mødt en.
Dig?
Ja.
- En mand? - Ja.
Seriøst?
Du behøver ikke at lyde helt så overrasket.
Nej, nej. Det er bare... Jeg mener...
Du må indrømme, at siden...
- James? - James.
Har der ikke være mange...
- Hvad laver han? - Han bor i Paris.
Så jeg flytter dertil.
Dig? Paris?
Det har du vel ikke tænkt dig?
De taler jo ikke engang engelsk.
Så hvis jeg har forstået det korrekt, -
- forlader du mig.
Er det sådan, det skal forstås?
Du lader mig i stikken.
Far.
Hvad skal der blive af mig?
Du må forstå, at det er vigtigt for mig.
Ellers ville jeg ikke rejse.
Jeg... Jeg elsker ham virkelig.
Jeg kan komme tilbage ofte for at besøge dig.
I weekenderne.
Men jeg kan ikke lade dig være alene. Det går ikke.
Det er derfor, at...
Hvis du nægter at have en plejer, er jeg nødsaget til at...
Til hvad?
Du bliver nødt til at forstå det her, far.
Anne?
Nødsaget til hvad?
Anne?
Er der nogen?
Er du okay?
Hvem er du?
- Undskyld? - Hvem er du?
Hvad laver du her?
Hvad laver du i min lejlighed?
Anthony, det er mig. Paul.
Hvem?
Hvad laver du her?
Jeg bor her.
- Dig? - Ja.
- Du bor her? - Ja.
Her i min lejlighed?
Nu har jeg hørt det med.
Hvad er det for noget vås?
Jeg ringer til Anne.
Din datter.
Mange tak. Jeg ved, hvem Anne er.
Kender du Anne? Er du en af hendes venner?
Jeg taler til dig!
Kender du Anne?
Jeg er hendes mand.
- Hendes mand? - Ja.
Siden hvornår?
Næsten ti år.
Nå, ja.
Selvfølgelig.
Indlysende.
Er der allerede gået ti år? Men jeg troede, at...
Er I ikke...
- Separeret? - Hvem?
- Anne og mig? - Ja, er I ikke?
Nej.
Er du sikker?
Ja, Anthony.
Men det med Frankrig...
Skulle hun ikke flytte til Paris for at...
- Skulle hun ikke? - Hej, skat. Det er mig.
Nej, din far har det bare lidt dårligt.
Jeg tror, han gerne vil tale med dig.
Fint. Skynd dig.
Hun er ude at handle.
Hun er...
- her om et øjeblik. - Fint.
Hun fortalte...
Forleden dag fortalte hun, at hun skulle flytte til Paris.
- Det sagde hun. - Paris?
- Ja. - Hvad skulle hun i Paris?
Hun havde mødt en franskmand.
Det tror jeg ikke, Anthony.
Hun fortalte det forleden dag. Jeg er ikke en idiot!
Hun sagde, at hun skulle flytte for at bo sammen med ham. Og...
Jeg husker endda, at jeg kaldte det en tåbelig idé, -
- for de taler jo ikke engelsk.
- Vidste du det ikke? - Nej.
Hvad?
- Har jeg jokket i spinaten? - Bare rolig.
Hun har ikke nævnt det for mig, men det vil hun sikkert gøre.
- Så du kender ikke til franskmanden? - Nej.
Så for søren!
Pyt med det. Op med hovedet!
De forlader os alle sammen før eller senere.
Jeg taler af erfaring.
Vil du have noget at drikke, mens vi venter?
Et glas vand? Juice?
Nej, det er bare...
Jeg skulle til at sige noget.
Det er på grund af hende pigen. Den der sygeplejerske.
- Laura? - Jeg har glemt navnet.
Hende, som din kone absolut vil overlade mig til.
Som om jeg ikke er i stand til at klare mig selv.
Hun fortalte... din kone fortalte, at jeg havde brug for hjælp.
Selv om jeg kan klare mig ganske glimrende alene.
Også hvis hun flytter til Paris, din kone.
Jeg forstår simpelthen ikke, hvorfor hun bliver ved med at...
Se bare på mig.
- Paul. - Nemlig, Paul.
Jeg kan stadig klare mig selv.
Synes du ikke?
Altså, jeg er ikke helt...
Enig? Ja, selvfølgelig.
Men... hende!
Jeg ved ikke, hvor den skøre tankegang kommer fra.
Hun har altid været sådan, lige siden hun var lille.
Hun er ikke super skarp.
Du ved, hun er ikke...
Ikke særlig intelligent. Hun har det fra sin mor.
Jeg tror, hun forsøger at gøre sit bedste for dig, Anthony.
Det bedste hun kan. Ja, ja.
Jeg har aldrig bedt hende om noget.
Jeg ved ikke, hvad hun pønser på med mig.
Men hun pønser på noget.
Et eller andet pønser hun på. Det er jeg overbevist om.
Jeg tror, hun vil flytte mig til et plejecenter for...
Jeg er ikke helt dum.
Men lad mig sige det fuldstændig klart.
Jeg forlader ikke min lejlighed.
Jeg forlader ikke min lejlighed!
- Det er ikke din lejlighed, Anthony. - Undskyld, hvad?
Som du måske husker, flyttede du ind...
Du flyttede ind her hos os, mens du ventede på...
På hvad?
På en ny plejer.
Fordi du skændtes med den sidste. Angela.
Gjorde jeg?
Det er derfor, at du bor hos os, mens du venter.
- Så, James... - Paul.
Ja, Paul.
Du siger altså, at det her er jeres hjem?
Ja.
Det var dog den værste!
- Det er mig. - Der er hun jo.
Hvad sker der?
Ikke så meget. Din far var lidt forvirret.
Er der noget galt?
Det her giver jo slet ingen mening.
Hvad mener du?
Hvor er Anne?
Undskyld?
Anne. Hvor er hun?
Jeg er her.
Jeg smuttede ned for at handle. Nu er jeg tilbage.
Jeg forstår.
Hvad købte du?
Kylling. Lyder det godt? Er du sulten?
Ja, hvorfor ikke.
Lad mig tage det. Jeg skal nok ordne det.
Tak.
Paul sagde, at du ikke havde det så godt.
Jeg har det fint, tak.
Du ser...
...bekymret ud.
Nej, det er bare...
Hvad?
Sig det.
Jeg lavede en kop te ude i køkkenet.
Jeg var alene i lejligheden, og pludselig hørte jeg...
...en lyd.
Så kom jeg herind, og her sad din mand.
Hvem?
- Din mand. - Hvilken mand?
Din, selvfølgelig. Ikke min.
James?
Din mand.
Jeg er ikke gift, far.
Hvabehar?
Jeg blev skilt for over fem år siden.
Det ved du godt.
- Hvem er han så? - Hvem?
Gør du det her med vilje? Ham, der lige tog kyllingen.
- Kyllingen? - Du gav ham lige kyllingen.
Hvad fabler du om?
Gav du ikke en kylling til nogen?
- Kyllingen! - Hvilken kylling?
Hvad taler du om, far?
Han var her lige før.
Jeg tror, du tager fejl. Der er ingen her.
- Han er væk. - Hvem?
Kyllingemanden?
Din mand!
Hvorfor griner du?
Ikke for noget. Jeg beklager. Undskyld.
Det her nonsens driver mig til vanvid.
Hvad er der galt, far?
Der sker noget mystisk.
Tro mig, der sker noget meget mærkeligt.
Kom og sæt dig ned.
Bare rolig.
Det hele skal nok gå.
Jeg ved ikke.
Jo, det skal.
Tag det roligt.
Har du taget din medicin?
Hvad har det med sagen at gøre?
Lad os finde din medicin.
Din aftendosis.
Så får du det bedre.
Det har stået på et stykke tid.
Der sker mærkelige ting rundt omkring os.
Har du ikke bemærket det?
Der var en mand, som påstod, det her ikke er min lejlighed.
Han så virkelig usympatisk ud.
Lidt som din mand. Bare værre.
Det er groft, synes du ikke? Lige her i min lejlighed.
Men...
Det er min lejlighed.
Ikke?
Anne?
Er det ikke?
Anne, det er da min lejlighed.
Ikke sandt?
Tak.
Ja.
Jeg ved det.
Nej. Du drømmer ikke om, hvor svært det kan være.
Forleden dag kunne han slet ikke kende mig.
Det ved jeg godt.
Ja.
Tak.
Bare han kan lide hende. Det er da det vigtigste, ikke?
Og at han er glad.
Ja.
Det er en god idé. Ja, helt sikkert.
Det håber jeg.
Hun lød rar i telefonen.
Jeg skal nok fortælle dig, hvordan det går.
Ja.
Okay.
Selvfølgelig.
Vi tales ved.
- Goddag. - Kommer jeg for tidligt?
Nej, nej. Slet ikke. Kom indenfor.
- Kom ind. - Tak.
Værsgo.
- Tak fordi du kom. - Det er okay.
Min far er på sit værelse. Vil du have noget at drikke?
- Nej, tak. - Lad som om du er hjemme.
Jeg...
Altså, som jeg nævnte...
- Min far er ikke glad for det her. - Jeg forstår.
Det kan få ham til at...
Jeg tror, han er temmelig irriteret på mig.
Jeg siger det, fordi han godt kan reagere på en uventet måde.
Har han boet alene indtil nu?
Ja, han boede i en lejlighed ikke langt herfra.
Det fungerede.
Jeg kunne besøge ham stort set hver dag.
Men vi er nødt til at finde en anden ordning.
- Det holdt ikke længere. - Jeg forstår.
Han har haft mange plejere. Den ene efter den anden.
Han har problemer med at enes med dem.
Har har sine særheder.
Derfor flyttede jeg ham ind her sammen med mig.
Men jeg har svært ved at håndtere det alene.
Det er hårdt, når jeg også arbejder. Så derfor har jeg brug for hjælp.
- Ringede det på døren? - Far. Ja.
Ding-dong.
- Det her er Laura. - Goddag, sir.
Som jeg forklarede, ville Laura komme i dag, -
- så I kunne møde hinanden.
- Goddag. - Goddag.
- Du er sørme sød. - Mange tak.
Men jeg...
Har vi ikke mødtes før?
Nej, det tror jeg ikke.
Er du sikker? Jeg synes bestemt, at jeg kender dig.
Laura er kommet på besøg for at hilse på os, -
- så hun kan se, hvordan du bor -
- og hvordan hun måske kan hjælpe dig.
Det ved jeg godt, min ven. Du har fortalt det 117 gange.
Min datter har -
- en tendens til at gentage sig selv.
Du kender det godt. Det kommer med alderen.
Må jeg byde på en drink?
Det er meget venligt. Men ellers tak.
En aperitif? Sikker?
En enkelt aperitif. Tid til en aperitif, no?
Jeg er tilbage om et øjeblik.
Han henter sit ur.
- Han er charmerende. - Ja, men ikke altid.
Jeg vidste det. Tid til en aperitif!
Jeg har altid haft to ure.
Et på mit håndled og det andet i mit hoved.
Sådan har det altid været.
- Hvad vil du have, unge dame? - Far!
Jeg har da lov til at byde vores gæst på en drink. Hvad skal det være?
- Hvad skal du have? - En lille whisky.
Det tager jeg også.
Glimrende! To små whiskyer.
Anne, tak.
Bare rolig, Anne, Jeg byder dig ikke en drink.
Hun drikker ikke alkohol. Ikke en dråbe.
- Det passer. - Ikke en dråbe.
Det er derfor, hun er så...
- Så hvad? - Ædru.
Hendes mor var præcis ligesådan. Den mest ædru kvinde, jeg har mødt.
Herregud.
Fjollet.
Det var noget helt andet med hendes lillesøster.
Har du to døtre?
Ja, men jeg hører næsten aldrig fra den anden.
Uanset hvad, så har hun altid været min yndling.
Hun var maler. Se bare der.
Ballerinaen. Smukt, ikke?
Jo, det er.
Ja.
En fantastisk pige.
Jeg forstår ikke, hvorfor jeg aldrig hører fra hende. Aldrig.
Din whisky.
- Tak. - Skål.
Jeg ville give alt, hvad jeg ejer, for en whisky. Ville du ikke?
Jeg ejer ikke så meget...
Virkelig? Hvad laver du?
Jeg passer på mennesker.
Mennesker?
Det er mit job at hjælpe folk, som har brug for hjælp.
Det lyder som dem, du altid prøver at prakke på mig.
Er det ikke et svært job?
Tilbringe hele dagen sammen med sådan en...
Jeg ville hade det.
Hvad med dig? Hvad var dit arbejde?
Jeg var danser.
- Var du? - Ja.
- Far. - Hvad?
- Du var ingeniør. - Hvad ved du om det?
Stepdans var mit speciale.
- Seriøst? - Du lyder overrasket.
- En lille smule. - Hvorfor?
Tror du mig ikke, eller er det svært at forestille sig?
Naturligvis. Det er bare... Jeg har altid elsket stepdans.
Har du virkelig? Jeg er stadig god til det.
Herligt! Hvorfor griner du?
Undskyld. Undskyld.
Jeg ved, hvem hun minder mig om.
Hvem?
Det er Lucy, da hun var yngre.
- Lucy? - Ja, min anden datter.
Synes du ikke, der er en lighed?
- Jo, måske. - Jo.
Jo.
Hendes ulidelige vane med at grine uhæmmet.
Der fik jeg dig, hva?
Sagen er meget enkel.
Jeg har boet i denne lejlighed -
- i et godt stykke tid.
Jeg er utrolig knyttet til den.
Jeg købte den for over 30 år siden. Du var ikke engang født.
Ja, det er en stor lejlighed.
Meget skøn. Meget stor.
Jeg har været meget glad her.
Men min datter er yderst interesseret i den.
Hvad taler du om?
Forstår du, min datter mener ikke, at jeg kan klare mig selv.
Så hun er flyttet ind under påskud af at ville hjælpe mig.
Med en mand, som hun mødte fornylig, lige efter skilsmissen.
Ja.
Han har en dårlig indflydelse på hende, kan jeg afsløre.
Hvad taler du om, far?
Nu vil hun overbevise mig om, at jeg faktisk ikke kan klare mig selv.
Næste trin bliver at sende mig et eller andet sted hen.
Det vil være en mere effektiv måde at få fingrene i min lejlighed.
Men det kommer ikke til at ske.
Beklager, min kære. Lad mig sige det lige ud.
Jeg forlader ikke denne lejlighed foreløbig.
Jeg overlever dig.
Jer begge to.
Jeg ved ikke med dig...
Men min datter, ja.
Ja, faktisk vil jeg gøre det til en principsag.
Jeg arver hende. Ikke omvendt.
Og til hendes begravelse vil jeg holde en lille tale.
Jeg vil minde alle om, hvor kold og manipulerende hun var.
Jeg er ked af det her.
Hvorfor? Hun forstår det udmærket. Det er dig, der ikke forstår.
Jeg har brugt månedsvis på at overbevise hende om, -
- at jeg kan klare mig ganske glimrende alene.
Men... hun vil ikke lytte.
Jeg har ikke brug for hjælp fra nogen.
Og jeg forlader ikke min lejlighed.
Jeg vil bare have, at alle skrider ad helvede til.
Når det er sagt...
Det var en fornøjelse.
Au revoir. Tuttelitut.
Jeg er virkelig ked af det.
Du overdrev ikke, da du sagde, at han har sine særheder.
Jeg beklager meget.
Det er helt i orden. Den slags er ret normalt.
Det skal nok gå.
Tror du?
Ja.
Nå?
Hvad?
Gik det godt?
Ja.
Det tror jeg. Hun sagde, at hun kan starte i morgen.
- Her? - Ja.
Fint.
Nu må vi se, hvordan den første dag går, og så...
Jeg var bange for, at det ikke fungerede. Men det gik fint.
- Han var charmerende. - Der kan du selv se.
Tja.
Han skruede virkelig charmen på. Du skulle bare have set ham.
Han fortalte hende, at han havde været danser. Stepdanser.
- Nej. - Jo.
Hvordan skal jeg forklare det? Jeg tror, at hun vil kunne...
Jeg tror, at de vil komme godt ud af det med hinanden.
Han sagde, at hun mindede ham om Lucy.
Gjorde han?
Hvor gammel er hun?
Hvorfor? Er du interesseret?
Hvad er der med dig?
Hvis det gik godt, er det da positivt. Ikke?
Jo, jo.
Så?
- Hvad er der galt? - Det er bare...
Hvad?
Da jeg kom tilbage med kyllingen, kunne han ikke genkende mig.
Det gjorde noget ved mig.
Det forstår jeg godt.
Det er virkelig svært.
Kom her.
Jeg kunne se det i hans blik. Han vidste ikke, hvem jeg var.
Jeg var en fremmed for ham.
- Du må vænne dig til det. - Det kan jeg ikke.
Det tror jeg, du kan. Du klarer det rigtig godt.
Far.
Maden er klar om fem minutter. Passer det dig?
Ja, min kære. Det er fint.
Det passer mig fint.
Goddag.
Er du sulten?
Ja, men...
Har vi gæster i aften?
Nej. Hvorfor?
Ikke noget.
Er du okay?
Var det en god dag?
Ja, rigtig god.
Laura kiggede forbi.
Ikke, far? Laura kom på besøg.
- Hvem? - Laura.
Pigen, som var her.
Og så var vi hos lægen.
Har nogen set mit ur? Det er forsvundet.
Igen?
Du har nok lagt det i skabet. I dit gemmested.
Hvilket skab?
Jeg aner ikke, hvad du taler om. Jeg har ingen anelse, Anne.
Hvilket skab? Der er ikke et skab. Der findes ikke noget skab, vel?
Kan vi være lidt diskrete?
Har du kigget i skabet?
Det er der ikke. Jeg må have tabt det.
- Eller også er det stjålet. - Nej, det er det ikke.
Hvad mener du?
- Det er ikke fløjet væk. - Skal jeg kigge?
Meget gerne. Det går mig virkelig på.
Jeg er bekymret. Det er meget bekymrende. Jeg mener...
Alle mine ting forsvinder. Folk stjæler med arme og ben.
Hvis det fortsætter sådan her, har jeg ikke en trævl på kroppen.
Og...
Jeg aner ikke, hvad klokken er.
Tak.
Hvad er klokken?
Næsten otte.
Det er sent.
Er det ikke spisetid?
Jo, om fem minutter, når kyllingen er færdig.
Skal vi have kylling?
Den, Anne har købt.
Det er pænt.
Dit armbåndsur.
Det er vældig pænt. Det...
Er det dit?
Jeg mener, er det dit?
Ja.
Må jeg se det?
Nå, men det gik altså meget godt i dag?
Åh, ja.
Meget godt...
Jeg kan forstå, at hun ligner Lucy.
Virkelig?
Spørg ikke mig. Jeg har ikke set hende.
Nej, det...
Anne virkede tilfreds. Ser du, det er...
Jeg har ikke brug for... Det er primært for Anne.
Må jeg ikke nok få lov at kigge på dit ur?
Du har ret. Det er vigtigt for hende, at det her fungerer.
Hun er bekymret for dig.
Og hun bliver utrolig ked af det, -
- når du skændes med...
- Hvad er der med mit ur? - Ingenting.
Jeg kiggede bare.
Jeg vil undersøge, om det...
Undersøge, om det er... Det er pænt. Vældig pænt.
Har du købt det?
Hvabehar?
Var det en gave, eller købte du det selv?
Jeg købte det.
Hvorfor?
Du har vel ikke gemt kvitteringen?
Hvad taler du om?
- Dit ur. Det... - Jeg talte om Anne.
Anne?
Ja, Anne.
Ja.
Jeg ved ikke, hvorfor vi aldrig har haft et godt forhold.
Hendes lillesøster...
Det var noget helt andet.
Kender du hende? Hun er fantastisk.
Fantastisk.
Jeg har ikke set hende i flere måneder.
Jeg bebrejder hende ikke.
Hun rejser rundt i hele verden, tror jeg.
Hun er kunstmaler.
Det ville gøre mig lykkelig, hvis kun kom og besøgte mig.
Jeg ville holde om hende, og vi ville være uadskillelige.
I timevis, som vi plejede.
For længe siden, da hun var lille.
Da hun stadig kaldte mig:
Lille far.
Det er...
Det kaldte hun mig.
Sødt, ikke?
Må jeg spørge om noget?
Du skal svare ærligt.
Ikke noget sniksnak.
Vil du love mig det?
Ja.
I orden...
Hvor længe har du tænkt dig at blive boende her og forpeste alles liv?
Hvad er der?
Hvad har du gjort ved håret?
- Ingenting. Hvorfor? - Du ser godt ud.
- Har du tabt nøglerne? - Nej.
Goddag. Min far har en aftale med dr. Sarai.
Far, kom her.
Okay, tak.
Du skal skrive under her.
Dem kan jeg udfylde.
Fødselsdato?
Fredag d. 31. december 1937.
- Fredag? - Ja.
Du bor i øjeblikket hos din datter. Er det korrekt?
Ja, indtil hun flytter til Paris.
Nej, far. Hvorfor bliver du ved med at fable om Paris?
- Hvad? - Jeg bor i London.
Du ændrer mening hele tiden. Det er umuligt at følge med.
Paris har aldrig været på tale.
- Jo, det sagde du. - Nej, jeg gjorde ikke.
Undskyld mig, Anne. Du sagde det forleden.
Har du glemt det? Hun har svedt det ud.
Du lider af hukommelsestab. Du burde tale med lægen.
- Jeg flytter ikke til Paris. - God beslutning.
Paris. De taler ikke engang engelsk.
Jeg ved, at det kan være frustrerende, og tingene kan hurtigt ændre sig.
Har du brug for det mindste, må du endelig ringe.
Mange tak. Tak for hjælpen.
Far?
- Værsgo. - Tak.
Hallo, hvad er der galt?
Hvad?
Okay, jeg kommer.
- Tak. - Selv tak.
Undskyld.
Hvad sker der?
Ikke så meget. Men han vil vist gerne tale med dig.
- Hvor er han? - På sit værelse.
- Lad mig tage den. - Tak.
Lad mig hjælpe.
Hvad har du lavet?
Hvad er der galt?
Ikke noget.
Jeg gør maden klar.
Anne?
- Hvad? - Tak for alting.
- Vi må finde en anden løsning. - Hvad skulle det være?
- Flytte ham på institution. - Et ældrecenter?
Ja, et plejehjem.
Det er bedre for ham.
Hvorfor bringe det op nu? Den nye pige starter i morgen.
Du har ret.
Lad os se. Måske fungerer det fint med den pige.
Du synes, hun er god.
Men tro mig. Lægen har ret.
Før eller senere... Uanset hvor god hun er. Han er syg, Anne.
Han er syg.
Far, hvorfor står du derude? Kom herind.
Kom og sæt dig ned.
Kom nu, far.
Sådan.
- Gik det godt i dag? - Ja, det gik fint. Ikke, far?
- Hvilket? - Du fik hende til at grine.
- Gjorde jeg? - Ja, hun kaldte dig charmerende.
Hun sagde, du havde dine særheder, men at du var charmerende.
Hun kommer i morgen tidlig og begynder at arbejde.
- Vil du have noget mere? - Gerne. Det er en god kylling.
Synes du ikke? Hvor har du købt den?
Nedenunder. Hvorfor?
Ikke for noget. Det er en god kylling.
Paul?
Nej, tak.
Så hun arbejder på fuld tid, eller hvad? Jeg mener...
Ja, indtil kl. 18.
- Og hvad så? - Hvad mener du?
- Efter kl. 18? - Så er jeg her.
Er du tilfreds?
Med hvad?
Du har en datter, som passer godt på dig.
Ikke sandt? Du er heldig.
- Du er også heldig. - Nå, synes du virkelig?
- Hvad er der galt? - Med Anne?
Hun er træt.
Hun har brug for lidt sol.
Ja.
Du bliver nødt til at tage dig af hende, min ven.
Hvorfor rejser I ikke et eller andet sted hen?
Hvorfor?
Sommetider mistænker jeg, at du gør det med fuldt overlæg.
Hvad?
Ingenting.
Vi havde...
Vi havde planer om at rejse til Italien.
Men vi måtte aflyse i sidste øjeblik.
- Ved du hvorfor? - Nej.
På grund af dit skænderi med Angela.
Vi kunne ikke tage afsted og lade dig være alene.
Vi måtte droppe vores ferie og flytte dig hertil.
Og nu bor du så her.
Permanent, hvis jeg ikke tager fejl.
Han har glemt det.
- Det er utroligt. - Stop så.
- Stop hvad? - Du er temmelig...
- Temmelig hvad? - Sarkastisk.
Nej, jeg er ikke.
Jeg er meget, meget tålmodig. Meget tålmodig, synes jeg.
- Tog du kyllingen med ud? - Ja, undskyld. Vil du have mere?
- Er den i køkkenet? - Ja, jeg henter noget mere.
Nej, jeg henter den.
- Hvorfor siger du sådan noget? - Hvad har jeg sagt?
Jeg forstår udmærket dine følelser.
- Nej, du forstår det ikke. - Jo, men jeg kan ikke begribe...
Du gør så meget for ham, -
- og det har jeg respekt for.
Jeg mener, du besluttede at flytte ham hertil og...
Hvorfor ikke? Men...
Hvordan skal jeg sige det?
Jeg tror, du er nødt til at finde en anden løsning.
- Han har tabt sutten. - Nu stopper du!
Hvad vil du have, jeg skal sige? Jeg siger bare sandheden.
Vi må finde en anden løsning.
- Hvad skulle det være? - Flytte ham på institution.
- Et ældrecenter? - Ja, et plejehjem.
Det er bedre for ham.
Hvorfor bringe det op nu? Den nye pige starter i morgen.
Du har ret. Lad os se.
Måske fungerer det fint med den pige.
Du synes, hun er god.
Men tro mig. Lægen har ret.
Før eller senere... Uanset hvor god hun er. Han er syg, Anne.
Han er syg.
Far, hvorfor står du derude? Kom og sæt dig ned.
Kom nu, far.
Far, kom og sæt dig ned.
Far.
Vent venligst, mens vi opretter forbindelse.
Du er i øjeblikket i venteposition.
Vent venligst, mens vi opretter forbindelse.
Du er i øjeblikket i venteposition.
Det er dr. Sarai.
Hallo?
Far?
Er du allerede oppe?
Har du sovet godt?
Anne, hvor kommer de fra?
Vil du have te, før hun kommer?
- Hvor er maleriet? - Hvilket maleri?
Lucys.
Du forveklser det med din lejlighed. Der har aldrig været et maleri her.
Kom og spis morgenmad.
Anne.
Se her.
Kom og se.
Anne?
Her er din te.
Lad den ikke blive kold.
- Hvor er Anne? - Hun tog afsted.
- Allerede? - Ja.
Hun er tilbage sidst på dagen. Jeg finder din medicin.
- Nej, vent. - Jeg kommer tilbage.
Jeg henter bare din medicin.
Shit.
- Hvad er klokken? - Den er tid til medicin.
Du må hellere tage dem nu. Så er det gjort. Synes du ikke?
Den lille blå kan du godt lide.
Din lille blå pille. Er det ikke en fin farve?
- Må jeg spørge om noget? - Ja.
Er du en nonne?
Nej.
Hvorfor taler du så til mig, som om jeg var retarderet?
- Mig? - Ja.
- Det gør jeg heller ikke. - "Din lille blå pille."
"Din lille blå pille."
- Ja. - Undskyld, jeg ville ikke...
Det er virkelig ubehageligt.
Bare vent, til du kommer i min alder. Det sker hurtigere, end du tror.
Jeg beklager.
Det skal ikke ske igen.
Sig mig...
Har du bemærket noget?
Hvilket?
- Noget ved min lejlighed. - Hvad med den?
Den er forandret.
Synes du?
Ja.
Tag nu for eksempel de der to stole.
Der og der.
- Hvem satte dem der? - Din datter, vil jeg tro.
Min datter. Selvfølgelig.
Ikke desto mindre er det utroligt, at jeg slet ikke blev spurgt.
Jeg vil gerne undskylde, at jeg var en smule...
- Sidst vi mødtes. - Det er helt i orden.
Din datter advarede mig om, at du har dine særheder.
Ja.
Din lighed med Lucy er altså slående.
Anne fortalte mig, hvad der skete med hende. Det er jeg ked af.
- Hvad mener du? - Om hendes ulykke.
Hvilken ulykke?
Hvad?
Hvad taler du om?
Ikke noget.
Tager du din medicin? Så klæder vi os på.
- Der kan du se! - Hvad?
Du taler altså til mig, som om jeg var retarderet.
- Nej, jeg gør ikke. - Det gør du!
Det gør jeg ikke.
- Jo. - Jeg...
"Så klæder vi os på" og "din lille blå pille."
Jeg er yderst intelligent. Det må du huske på.
Er det forstået?
Ja, det skal jeg nok huske.
Godt. Tak.
Det passer altså. Jeg er yderst intelligent.
Nogle gange overrasker jeg endda mig selv.
Jeg har en hukommelse som en elefant.
- Kender du det dyr? - Ja, selvfølgelig.
Du har glemt dine piller.
Hvad laver de der?
- Vil du have mere vand? - Nej, det er ikke nødvendigt.
Jeg sluger dem med... den kop te.
- Er du sikker? - Ja, nu skal du se.
Holder du øje?
- Ja. - Følg godt med.
Jeg putter dem i munden.
- Følg med. - Ja, jeg kigger.
Godt.
En god kop te.
Hokus pokus!
Færdigt arbejde.
- Bravo. - Ja.
Vidste du...
Som ung arbejdede jeg en kort periode i et cirkus.
- Gjorde du? - Ja.
- Vil du se en tryllekunst? - Skal vi ikke klæde os på først?
- Lige nu? - Ja.
- Nej, ikke nu. - Jo!
- Nej. - Jo.
Hvorfor? Hvad er formålet?
Jeg skal alligevel have min pyjamas på igen.
- Det sparer tid. - Du har en pointe.
Men... hvis du beholder din pyjamas på, kan vi ikke gå ud.
Hvor vil du gå hen?
- Parken? - Herregud.
- Det er en dejlig dag. - Hvordan går det?
- Fint, vi skal i tøjet. - Men...
Er du okay, Anthony?
Er der noget galt?
Nej, nej.
Jeg vil faktisk gerne tale med dig.
- Med mig? - Ja.
- Jeg pakker tingene. - Nej, bliv her.
- Jeg kommer tilbage. - Efterlad mig ikke alene.
Jeg er lige inde ved siden af. Jeg kommer straks tilbage.
Må jeg spørge om noget?
Ja.
Du skal svare ærligt. Ikke noget sniksnak.
Ja.
I orden...
Hvor længe har du tænkt dig at blive boende her -
- og forpeste alles liv?
- Hvem, mig? - Ja, jeg vil høre din mening.
Har du tænkt dig at fortsætte med at ødelægge din datters liv?
Eller er det for meget at håbe på, at du opfører dig anstændigt -
- i den nærmeste fremtid?
- Hvad taler du om? - Om dig, Anthony.
Om dig og din attitude.
Stop! Jeg vil ikke tillade det.
- Ikke tillade det? - Nej.
Hvad nu, hvis jeg gør det igen. Hvad vil du så stille op?
- Jeg... - Ja?
Så må du overmande mig fysisk.
Udfordrer du mig?
Ser du, der er også noget, som jeg ikke vil tillade.
At forpeste alles liv. Over en vis alder.
Stop! Stop så!
Det vil jeg ikke finde mig i. Det er fuldstændig uacceptabelt.
Stop det! Stop det!
Far, hvad er der sket? Hvad er der galt med ham?
Far.
Det er okay. Er det om dit ur?
Er det derfor? Se, jeg fandt det.
Det er okay. Græd ikke.
Du skal ikke græde. Alting ordner sig.
Du skal nok klare det.
Lad os spise vores kylling. Du kan godt lide kylling, ikke?
Hvad er klokken?
Den er otte. Spisetid.
Otte om aftenen?
Jeg troede, det var morgen.
Jeg er lige stået op. Se, jeg er stadig i pyjamas.
Nej, det er aften, og jeg har lavet kylling til dig.
Åh, far.
Det er okay. Kom.
Kom her.
Lille far, det er okay.
Lille far.
Far?
Far, sover du?
Anne?
Far, det er mig.
Lucy?
Far?
Far.
Lucy?
Far.
Far?
Er du allerede oppe?
Vil du have te, før hun kommer?
Far.
- God morgen. - Sæt dig, den er klar.
- Er du sulten? - Ja.
Du får en gæst i dag. Har du husket det?
Husker du?
Hvordan kan jeg glemme det? Du taler om det uafbrudt.
Hun er her nok snart.
- Så tidligt? - Ja.
- Jeg drømte om hende i nat. - Laura?
Ja, det tror jeg.
Jeg kunne se hendes ansigt.
Du ved, jeg...
Hun mindede mig om din søster.
Ja, det sagde du i går.
Hvis du er glad, er jeg glad.
Hun virker rigtig sød.
- Sød og effektiv. - Ja.
Jeg tror, hun vil passe godt på dig.
- Jeg kan lide hende. - Godt.
Lad os få dig klædt på, før hun kommer.
- Hvem? - Laura, din nye plejer.
- Nåh ja. - Ja.
Ja.
Vi får dig i en jakke, før hun kommer.
Og bukser.
Ja.
Hun sagde, det var en fornøjelse at møde dig i går.
Du bandt hende lidt af en historie på ærmet.
- Gjorde jeg? - Ja.
Du overbeviste hende om, at du kunne danse, -
- og var god til stepdans.
- Mig? - Ja.
Hvad sagde hun?
Hun håbede, at du ville give hende en smagsprøve en dag.
Det er sjovt.
Jeg vidste slet ikke, at jeg kunne stepdanse. Vidste du det?
Nej.
- Skjulte talenter. - Ja, åbenbart.
- Er det hende? - Det tror jeg.
Men jeg er ikke klar. Jeg er slet ikke klædt på.
- Bare rolig, det kan du gøre senere. - Nej, vent. Jeg har ikke...
- Jeg må trække i tøjet. - Det betyder ikke noget.
Det betyder noget!
- Hun er udenfor døren. - Efterlad mig ikke. Hør her...
Hvad vil hun tænke om mig?
Jeg vil være ordentligt klædt på.
Hvorfor skal du gøre alting så svært?
Du kan trække i tøjet senere. Det skal du ikke bekymre dig om.
- Det er pinligt! - Nej, det er ikke.
Jo, det er så.
- Hej, Laura. - Kommer jeg for tidligt?
Nej, slet ikke. Kom indenfor. Vi sidder ude i køkkenet.
Vi skulle til at trække i tøjet.
- Anne, hvem er det? - Hej, Anthony.
Det er jo ikke hende.
Far.
Vil du have noget at drikke? En kop kaffe?
- Nej, tak. - Har du spist morgenmad?
- Det er fint. - Jeg...
Jeg vil ikke have hende. Hvor er hende, jeg godt kan lide?
Hvad taler du om? Hils på Laura.
Der er noget ved det her, der ikke giver mening.
- Det giver slet ingen mening. - Husker du mig? Vi mødtes i går.
Vi var ved at lære hinanden at kende.
Jeg sagde, jeg ville komme igen -
- for at se, hvordan I gør tingene her.
Og for at se, om jeg kan hjælpe dig.
Kan du huske det?
Far, må jeg tale med dig?
Hvordan skal jeg sige det?
Kan du huske første gang, du flyttede ind hos mig? Det var...
Det var midlertidigt, fordi du var blevet uvenner med Angela.
Jeg tænker, at det måske er bedre, hvis...
Hvad synes du om værelset? Det er dejligt, er det ikke?
- Man kan se parken. - Kan man?
Det er rigtig dejligt.
Som at bo på hotel, synes du ikke?
Det siger alle beboerne.
Jeg tror, du får det bedre her.
Hvor?
Her.
Det vil være bedre og mere betryggende for dig, -
- hvis vi bliver enige om, at du skal bo her.
Hvad siger du?
Hvad så med dig? Hvad vil du gøre? Hvor...
Hvor skal du sove?
Du husker måske, at jeg flytter til Paris.
Nej, du gør ikke.
Det gør jeg. Husker du?
Jeg fortalte dig om det.
Men du sagde...
- Er du sikker? - Ja.
Men du fortalte mig...
...at du ville blive hos mig.
Nej, jeg flytter. Det er vigtigt.
Jeg har forklaret det hele.
Jeg kommer nogle gange og besøger dig i weekenden.
Hvad med mig?
Du bliver boende her i London.
Helt alene?
Hvad med din søster? Hvor er hun?
Du kan ikke forestille dig, hvor meget jeg savner hende.
Jeg savner hende også. Vi savner hende alle sammen.
Anne?
Har du sovet godt?
Hvad laver jeg her?
Det er tid.
Jeg spurgte ikke om tiden. Jeg spurgte om, hvad jeg laver her.
Hvor er Anne?
Jeg kommer med din medicin.
Hvorfor går du ikke bare ad helvede til med din medicin?
- Er du sygeplejerske? - Ja.
Nå, så det er du. Der kan man bare se.
Du er sygeplejerske.
Ja.
Det tænkte jeg nok. Du er lige typen.
Hvad laver du her?
- Undskyld? - Hvad laver du her?
Jeg passer på dig.
Det siger du ikke? Passer på mig?
Det var da en nyhed.
Siden hvornår?
Nogle uger efterhånden.
Nogle uger?
Tak for oplysningen.
Utroligt. Ingen fortæller mig noget i det her hus.
- Jeg troede, vi fik en ny. - En ny hvad?
En plejer. En ny plejer.
Hende, der ligner Lucy, min anden datter.
Jeg mødte hende forleden dag. Hun var her, ikke sandt?
Vil du tage din medicin?
Hun skulle starte her til morgen.
Laura. Skulle hun ikke?
Jeg tror, at du blander tingene sammen, Anthony.
Hende, der minder om Lucy.
Nå, men...
Tid til medikamenterne.
Ja.
Det er vel ikke fastlagt på minuttet, er det?
Hvor er Anne?
Din datter er ikke her, Anthony.
- Hvor er hun? Er hun ude? - Som du måske husker, -
- bor hun i Paris.
Nej, nej, nej.
Hun tænkte på at flytte...
Men det blev aldrig til noget.
Hun har efterhånden boet der i adskillige måneder.
Min datter i Paris?
Nej, nej. De taler jo ikke engang engelsk.
Se her.
I går læste vi dette kort fra hende sammen.
Husker du det?
Jeg fortæller dig det hver dag.
Hun bor i Paris, fordi hun mødte en mand ved navn Paul.
Det er ham, hun bor med.
Hun kommer sommetider og besøger dig.
- Anne? - Ja.
Ind i mellem bliver hun her hele weekenden.
Når hun kommer, går I en tur i parken.
Hun fortæller dig om sit nye liv og hvad hun foretager sig.
Den anden dag købte hun kaffe til dig, fordi du kan lide kaffe.
Jeg afskyr kaffe!
Jeg drikker kun te.
- Er alt i orden? - Ja, vi er ved at få tøj på.
Er du okay?
Ja.
- Værsgo. - Tak. God dag.
Vi ses senere.
Ham der, hvem er han?
Hvem?
Ham, der lige gik.
Det er Bill.
Bill?
- Ja. - Er du sikker?
Ja, hvorfor?
Ikke for noget. Jeg...
Hvordan skal jeg sige det?
Hvad laver han her?
Her i min lejlighed. Kender jeg ham?
Han hedder Bill. Du ser ham hver dag.
Gør jeg?
- Og du... - Hvad?
Undskyld, at jeg spørger.
Jeg mener... Du...
Hvem er du helt præcis?
Jeg hedder Catherine.
Catherine. Det er rigtigt.
Ja, ja, ja.
Catherine.
- Og han hedder Bill. - Ja.
Hvad med mig?
Hvem...
...er jeg så?
Dig?
Du er Anthony.
Anthony?
Ja.
Det er et pænt navn.
Synes du ikke?
Det er et smukt navn.
Min mor gav mig det, forestiller jeg mig.
- Kender du hende? - Hvem?
Min mor.
- Hun... - Nej.
Hun har... Hun...
Hun har så store øjne.
Jeg ser hendes ansigt for mig.
Hun var... Jeg håber...
...hun vil besøge mig.
Tror du det? Mor.
Du sagde, at hun sommetider kommer på besøg i weekenden.
Din datter.
Nej.
Min mor.
Jeg vil have min mor.
Jeg vil ud herfra.
Få nogen til at komme og hente mig.
Nej, jeg vil have min mor. Hun skal komme og hente mig.
Jeg... Jeg vil hjem.
Hvad er der, Anthony?
Hvad er der?
Det er som om, at jeg...
Jeg føler, at jeg taber alle mine blade.
- Dine blade? - Ja.
Hvad mener du?
Grenene, vinden og regnen.
Jeg ved ikke længere, hvad der foregår.
Ved du, hvad der sker?
Alt det med lejligheden.
Jeg... Jeg har ikke længere noget sted at lægge mit hoved.
Men jeg ved, at mit ur er på mit håndled. Det ved jeg.
Til rejsen.
Ellers tror jeg...
Jeg ved ikke, om jeg vil være...
Være klar til...
Til...
Først...
Skal vi så ikke i tøjet?
Jo.
Vi får tøj på, -
- og så går vi en tur i parken. Skal vi gøre det?
Ja.
Godt.
Træerne og alle bladene.
Når vi kommer tilbage, får vi noget at spise.
Ja.
Så kan du holde siesta.
Ja.
Og har du kræfter til det, -
- kan vi gå os en lille tur mere i parken.
- Bare os to. - Ja.
For det er en dejlig dag.
Solen skinner.
Og vi skal afsted, mens solen er fremme.
- Den chance må vi gribe. - Ja.
Det holder ikke længe, når vejret er så godt, vel?
Nej.
Så... lad os få tøj på.
Et det i orden?
Nej.
- Kom nu. - Nej.
Kom nu, mit barn.
Det er okay.
Rolig nu.
Rolig.
Du får det bedre om lidt. Det lover jeg dig.
Alt bliver godt.
Danske tekster: Bo Andersen