KAPITEL ETT GENERALEN
Letar du efter arbete?
Tyvärr inte.
Om du inte letar efter arbete, pojk, kanske jag kan bjuda på en sup?
Innan jag frågar vad som för dig hit,
så vill jag veta om herrn är veteran eller ej?
Det är jag.
Nåja...
Må djävulen ta jänkarna.
Må djävulen ta dem och deras ideal.
De drev mig ut ur mitt hem.
De drev mig ur min delstat.
Delstaten som jag blödde för, delstaten som jag gav söner till.
Vet du vem jag är, pojk?
Det vet jag.
General.
Vad heter du?
Breecher.
Nåväl, mr Breecher. Jag börjar tröttna på den här leken
och jag vill att du förklarar vad fan du gör här.
Pinkertons.
Han spionerade på oss under hela kriget.
Tyvärr tvingades jag till att skära halsen av flera oskyldiga soldater
eftersom jag misstänkte att de arbetade för Pinkertons.
Så vad händer nu, Pinkertondetektiv?
General Corbin Dandridge, du är en efterlyst krigsförbrytare
och du har dömts till hängning.
ARRESTERINGSORDER
Jag kom för att se till att straffet delas ut.
Och hur hade du tänkt göra det?
Vi börjar med att leta upp en ek stor nog att bära om en man av din storlek.
Hur hittade du mig?
Man hittar orm om man vänder på tillräckligt många stenar, general.
Jag kommer inte dingla från en ek idag.
Och det faktum att du trodde du kunde komma hit och avrätta mig
bevisar bara hur oerhört korkad du är.
Vägrar du att följa med lugnt och sansat, general?
Det som sker härnäst blir inte lugnt och sansat.
Men jag tillåter dig en sista sup.
En sista sup innan du blir till maskföda.
För jag försäkrar dig, du kommer inte bli given en kista.
Drick whiskeyn, pojk!
- Vad är det, Henry? - Ett telegram från er utsände.
Till senator Benjamin Burke.
Korrespondens från Mathias William Breecher.
Sydstatsgeneral Corbin Dandridge gjorde våldsamt motstånd.
Självförsvar krävdes vilket resulterade i generalens blodiga bortgång.
Ytterligare två arresteringsorder har överlämnats.
Jag kontaktar er igen när möjligheten uppstår.
De som trodde på sydstaternas sak överlämnar sig aldrig.
Ingen av dessa män kommer att villigt låta sig hängas.
Dessa män trodde att de kunde undvika rättvisan.
Jag kan bara föreställa mig deras miner när någon kom med rep åt deras halsar.
De flesta män skulle inte uppskatta det.
Uppskattade vi kedjor och bojor, Henry?
Nu när jag har makten ska jag göra ett exempel av dessa män.
Jag har väntat länge på att hitta någon som kan ta sig an uppdraget.
Någon som inte fruktade utmaningen.
Någon som jag kunde lita på att de går hela vägen.
Det här uppdraget, mannen du har valt, denna Mathias Breecher,
är nödvändiga verktyg för att föra oss till en ljusare framtid.
MARK TILL SALU! BIG TIMBER COUNTRY, OREGON
- Harlan. - Breecher.
Har du fredliga avsikter eller ska jag söka skydd?
- Du dödade generalen. - Och hur vet du det?
Det tog mig nästan ett år att spåra upp gamle Dandridge.
Natt och dag frågade jag folk från Mississippi till Colorado.
Jag stötte på en jägare i Deadwood som hade hört talas om en man
som stred åt sidan som förlorade kriget och befann sig söderut.
När jag kom till lägret mötte jag vargar som gnagde på benen.
Det fanns inget att rädda, inte ens skalperna.
Förlåt för att jag gjorde dig besviken, Harlan.
Det finns inte särskilt många efterlysningar därute.
Det kan få en att tro att våra vägar kommer att korsas inom en snar framtid.
Vi arbetar inte inom ett fredligt yrke, min vän.
Nej, det gör vi inte. Så...
Hur undviker vi varandra ett tag?
Du kan alltid dra dig tillbaka.
Jag jobbar på det, men du kanske borde lyssna på ditt eget råd.
Och vart skulle någon som jag bege mig, Mathias?
Mitt land är nästan försvunnet.
Spåret. Hästen.
Arbetet. Det är allt jag har.
Så nej...
Att dra sig tillbaka skulle inte passa mig.
Jag har alltid respekterat dig, Mathias.
Du har varit ärlig, rättvis och hederlig.
Det är ovanliga karaktärsdrag för en vit man.
Inom en snar framtid kommer vi att hamna i varandras skottlinje.
Det är oundvikligt.
Nåja, när den tiden är inne, Harlan,
och vem som än står segrande, må döden vara snabb och barmhärtig.
- Farväl, Mathias. - Farväl, Harlan.
Aldrig hört talas om dem.
Frun?
KAPITEL TVÅ FAMILJEN COOKE
Det var ett bra erbjudande. Jag kan inte lova att du får fler.
Vi behöver inga erbjudanden. Mitt svar är och förblir nej.
Det är ovist att inte beakta mr Quaids generositet.
Försvinn från min mark.
Frun.
Kan jag stå till tjänst?
Det är mycket möjligt.
Det beror på vad du vill.
Jag måste erkänna att jag inte är särskilt tillitsfull eller vänligt sinnad idag.
- Jag söker efter Reginald Cooke. - Varför söker du efter honom?
Det är bäst för dig att det inte handlar om att köpa marken.
Jag är en gammal vän.
- Kom du för att säga farväl? - Farväl?
Du vet inte.
- Vet vad, frun? - Sarah, jag heter Sarah.
Okej, Sarah.
Om du är min fars vän, så beter jag mig illa.
Din häst behöver säkert skugga och vatten och jag har varmt kaffe i hemmet.
- Följ med mig. - Tack.
Min far kommer säkert glädjas av att se ett vänligt och bekant ansikte.
Din far?
Den enda jag har.
Din häst borde klara sig. Vi har inte sett några ormar på sistone
och vi har en katt som håller råttorna borta.
Okej, kom in och sätt dig.
Tack.
Hur känner du min far?
Vi stred i samma krig.
- Och du är stolt över det? - Nej.
De flesta män skulle inte erkänna det. De är för stolta.
Jag är stolt över mycket lite, frun.
Så kan man inte leva.
Förlåt, jag glömde att fråga ditt namn. Vad oförskämt av mig.
Breecher. Mathias William Breecher.
Ett bra namn.
Din far... Vad är det med honom?
Han har stark hosta. Det de kallar lunginflammation.
Han har svårt att andas. Till och med att tala ibland.
I början kom doktorn varannan dag, men det verkade meningslöst.
Jag gör vad jag kan, men han lever på belånad tid.
- Jag beklagar. - Tack.
Jag beklagar att du får se honom i det här skicket.
Han var en stark man, men du vet redan det.
- Vill du träffa honom nu? - Det kanske är bäst så.
Far... Du har besök.
Jag ska lämna er ifred. Ring i klockan om du behöver något.
För stunden är jag inte den ljusaste elden i den mörka, kalla natten.
Förlåt om jag inte känner igen ett vänligt ansikte.
Ingen förlåtelse krävs, herrn.
- Stod du under min befallning? - Nej.
- Arbetade du för mig? - Nej, herrn.
Så hur tusan korsades våra vägar?
Våra vägar har inte korsats förrän denna stund.
Oj...
Jag har väntat länge på att någon som du skulle dyka upp.
Jag visste hela tiden...
att mina synder skulle komma mig ikapp.
Jag gjorde hemska saker under kriget.
Och jag visste alltid...
att jag en dag...
skulle behöva betala för det.
Jag antar att du har varit soldat.
- Det har jag. - Jag ser det i dina ögon.
Du har det, jag har det. Alla som har stridit i krig har det
för man kan inte skaka av sig dödens stank.
Man glömmer aldrig när man tar ett liv.
Jag vet att du har den: Arresteringsordern, få se den.
Läs den. Gör det rätt.
- Du känner till dina brott, kapten. - Kalla mig inte kapten.
Vad tror du egentligen? Det var länge sedan.
Som sagt, mr Cooke, du och bara du känner till dina brott.
Du får svara inför Gud när du möter Honom.
Och min dotter? Vad händer med henne?
Jag kan inte svara på det.
Har du inte mod nog? Skjut mig i sängen. Döda mig.
Eller ska du släpa ut mig till det jävla pilträdet?
Nej. Inte pilträdet.
Därför min hustru ligger begravd där.
Och jag tänker inte låta min dotter
besöka sin mors grav
med bilden av mig, hängd ovanför henne.
Jag tänker inte hänga dig.
Jag tänker inte skjuta dig.
Jag tänker låta dig gå bort enligt Herrens vilja.
Men jag stannar, för min roll är att se män som du dra sitt sista andetag.
Det är bördan som jag måste bära i detta liv.
Det är en tung börda, eller hur?
- Duger det för dig att bo här? - Mer än tillräckligt, frun.
- Sarah. - Sarah.
Om du behöver förvara dina tillgångar, så har vi en ledig kista.
- Varsågod. - Tack.
Varför bära på två?
Det är bättre att ha två laddade pistoler när det väl krävs.
Ett yrke som kräver så mycket eldkraft måste vara oerhört viktigt.
Eller olagligt.
Men ditt yrke angår inte mig.
Det var länge sedan vi hade en häst här.
Varför?
Förmodligen för att vi inte kan hålla dem vid liv.
Tusan, vi klarar knappt att hålla oss själva vid liv.
Du förstår, det är några män härifrån
som skulle vilja ta marken från oss.
En av dem är särskilt intresserad. Han heter Quaid.
Du stötte på hans män i morse.
Eftersom min far ligger döende anser han att chansen har ökat.
De gör vadsomhelst för att jaga iväg oss.
Det är ett hårt land.
Och det kräver en hårdare själ för att tämja landet.
Det faktum att ni är kvar betyder att du har kampanda.
Det är ett beundransvärt drag, Sarah.
Jag ska lämna dig ifred.
Förresten, jag lagar en gryta.
Du kanske vill äta med mig.
Men om du är utmattad och behöver vila efter resan, så förstår jag det.
- Jag kan hämta en skål åt dig. - Jag äter gärna med dig.
Då så. Vi ses därinne om en liten stund.
Jag hoppas att det smakar. Jag är inte den bästa kocken.
- Allt är bättre än skorpor. - Jag antar att det stämmer.
Säg mig, mr Breecher, kom du verkligen hela vägen ut hit för att träffa min far?
Snälla, kalla mig Mathias.
Jag gjorde det.
Och av en anledning som jag inte bör veta?
Nej, men jag tycker inte att det är viktigt längre.
Far måste ha sett godheten i dig eftersom han bad dig att stanna.
Jag har aldrig sett honom bjuda hem folk över natten.
- Jag tror att vi är överens om mycket. - Jag skulle hoppas det.
Hur länge har varit på resande fot?
Ett år, sex månader...
tre dagar.
Det är länge.
Nu lockar du mig att fråga vad du arbetar med.
Jag är detektiv.
Du kom för att träffa min far.
Han blev en annan man efter kriget.
Som om han var hemsökt.
Han vägrade prata om det som hände, men jag vet att han ångrar det.
Han fruktade följderna av hans handlingar.
Därför flyttade han oss mitt ut i ingenstans.
Han ville inte att vi skulle bli indragna i det som skulle komma.
Min mor... Livet var för svårt för henne här.
Hon avskydde det och dog kort efter att vi flyttade hit.
Under en tid beskyllde jag honom för det.
Men det finns godhet i honom. Jag har sett det.
Han försöker göra bot. Han har skapat ett gott liv för oss.
Han har förändrats.
- Jag borde gå. - Snälla, ge dig inte av.
Vilka synder han än bar, vilka demoner han än har...
så dör de med honom, precis som det förflutna.
Och vad tänker du göra, Sarah?
Jag har tänkt mycket på det på sistone.
Marken häromkring har varit en utmaning.
Men inget skulle passa mig bättre än att tämja den.
- En fullgod gård, alltså. - Ja, det är ett fint område.
Marken är rik på näring till grödor och gårdsbruk.
Och jag har funderat på att skaffa boskap under en tid.
Det är lönsamt.
Jag arbetade med boskap på prärien. Det är ett slitgöra.
Jag skulle välkomna utmaningen.
Varför ler du?
Det finns inte många kvinnor med din drift och tålighet.
- Det är en välkommen syn. - Tack så mycket.
Och hur är det med dig, Mathias Breecher?
Vad finns i din framtid?
Mark.
Och vad skulle du göra med marken om du köpte den?
Skogsbruk. Jordbruk. Boskap.
Vad som än ger en kudde om natten istället för sten eller stock.
En plats att kalla hem.
Jag förstår.
Tack för middagen och samtalet. Det var ett oväntat nöje.
Vilket? Mitt sällskap eller grytan?
Jag varnade dig.
- Vi ses till morgonen. - Jag ser fram emot det.
Sarah.
God eftermiddag, Mathias.
- Hon arbetar hårt. - Jag ser det.
Det är inte riktigt livet som jag ville ge henne.
Hon verkar klara sig galant.
- Du uppfostrade henne väl. - Kanske.
Mina dagar är räknade.
Det skänker dig säkert en viss glädje.
Det är inget nöje i att se dig dö.
Kan du göra en sak för mig?
Ställ den där stolen här, så jag kan se dig i ögonen.
Jag är döende.
Och min dotter...
tvingas se det.
Jag behöver din hjälp...
att ta mig till livet efter detta.
Min hjälp skulle involvera en snara.
Nej, det måste ske ur synhåll.
Jag är inte så lömsk.
Vad sägs om gift?
- Det skulle vara mord. - Mord?
Herre Jesus!
Mord är ditt levebröd.
Vad är skillnaden mellan att hänga mig i något jävla träd...
eller låta mig konsumera något...
för att ta mitt liv?
Om jag hänger dig sker det genom domstolens dekret.
Att förgifta dig vore mord.
- Det är inte försvarbart... - Försvarbart?
Vad fan talar du om?
Du anser att du har den rätten?
Du är en sorglig skitstövel...
därför du vägrar en man...
från hans sista önskan.
Lev med det.
Det är den bästa döden du kan få och då gör jag dig en tjänst.
Välkomna den.
Din jävla skit.
- Är allt som det ska? - Ja, ingen fara.
- Finns det en stad i närheten? - Ja, några kilometer ditåt.
- Bor den där Quaid där borta? - Det gör han.
Han bor någon kilometer väster om vägen. Du borde inte stöta på honom.
QUAID RANCH INKRÄKTARE BLIR SKJUTNA!
Chefen!
Du kan råka bli skjuten om du rider in på andras mark, främling.
Varför är du här?
Cookes gård.
Vad är det med den?
Jag ber dig att lämna dem ifred.
Är det så?
- Jag är villig att betala. - Betala?
Jag behöver inte pengar, men jag behöver marken.
Vad har du för koppling till henne?
Bara en vän.
Bara en vän? Jag tror nog inte det.
Jag tror att hon anställde en revolverman.
Som sagt, jag behöver inte pengarna.
Men jag tycker om underhållning.
Spelar du?
Jag spelar kort ibland.
Jag talar inte om några jävla kort.
Så här är det.
Om du slår min bästa man, så kan den lilla horan behålla sin mark.
Och vad händer om jag förlorar?
Då behöver du inte bekymra dig för något.
Hector!
Det är över nu.
Försvinn från min mark.
- Vem gjorde det här mot dig? - Det var en rättvis kamp.
Det verkar som du gav lika mycket som du tog emot.
Vad hände?
- En enkel överenskommelse. - Överenskommelse?
Quaid kommer inte att störa dig längre.
Mathias.
Ja?
Kom in, snälla.
- Jag är för skitig, Sarah. - Ja, det är du.
Kom nu.
Jag kokade vatten idag medan jag väntade på dig.
Jag tänkte att du kanske ville tvätta dig ordentligt.
Jag gjorde till och med tvål åt dig.
Nu verkar det ännu mer passande.
Jag har inte mycket att erbjuda för att återgälda all hjälp.
Jag hoppas att det räcker.
Din tröja är smutsig. Jag kan tvätta den åt dig.
Låt mig hjälpa dig.
Här. Gör dig bekväm. Jag hämtar några handdukar.
Ursäkta att jag stör.
Men jag tror att någon behöver ta hand om dina sår.
Gör det något om jag hjälper dig?
Ingen man ska behöva utsättas för så mycket smärta.
Det kommer med arbetet.
Inga pengar, ingen stolthet eller heder är värd allt detta.
Det måste finnas många andra män, med eller utan ärr...
som kan ta över när du slutar.
Jag vet inte hur man stannar på en plats, Sarah.
Du kan lära dig.
Jag tror att... du är rädd.
Jag tror att...
Jag tror att du och våld...
har en relation som bara du förstår.
Och jag tror att du är rädd...
förlåt, för vad som kan hända om du släpper taget om det.
Jag är rädd för den jag kan bli om jag gör det.
Du skulle bli en ännu bättre man.
Gå.
Varsågod, far.
Förlåt.
Det finns inget att förlåta.
- Jag borde be om förlåtelse. - Nej.
Jo.
Jag tvingade dig och din mor att flytta hit.
Och nu överger jag dig.
Jag har allt som jag behöver, för du uppfostrade mig väl.
Jag gjorde obeskrivliga saker.
Saker som jag inte kan...
Kan du... förstå det?
Jag känner till det.
Men det var för många år sedan.
Så mycket tid har passerat, men ändå lever du varje dag
som om krigets gärningar skedde för ett par veckor sen.
Far...
Ångrar du dina handlingar?
Jag vet inte.
Jag kanske inte är din sista domare...
men du har min förlåtelse, pappa.
Du är förlåten.
Hela din familj har alltid älskat dig.
Och jag kommer att klara mig här.
Jag klarar mig i den här världen.
- Gud, jag älskar dig. - Jag älskar dig med.
Jag älskar dig med.
Vad fan var det?
- Vad hände med vår överenskommelse, Quaid? - Vi har fortfarande en överenskommelse!
Här har du det!
Nej!
Far!
Jag vet inte varför jag gråter.
Jag visste att det skulle ske förr eller senare.
Du förväntade dig ett annat slut.
Tack...
för att du är en hederlig man.
Jag vet att du hade ett arbete att sköta, men...
Du lät honom avsluta sitt liv i enlighet med Guds avsikt.
Och när tiden var inne valde han att inte dö liggandes i sängen,
utan att kliva fram och beskydda sitt hem och sin familj.
Jag antar att det var den bästa möjliga döden för honom.
ARRESTERINGSORDER HUXLEY WAINWRIGHT
KAPITEL TRE SHERIFFEN
Den suputen lär inte märka något.
Vi får ändå inte tillräckligt betalt.
Se bara till att sheriffen inte får reda på det.
Hej, främling.
Varför har du kommit till vår lilla by?
Vi har traktens bästa sprit.
- Har ni ett hotell? - Si.
Och vi flickor är inte så pjåkiga heller.
Frun.
Hej. Kan jag stå till tjänst?
Jag behöver ett rum för ett par nätter.
Inget fint. Bara en ren kudde att vila huvudet på.
- Jag har ett ledigt rum uppe på hörnet. - Det duger bra.
Kan jag be om er underskrift?
- Vad är det här för plats? - En gammal gruvstad.
- Gick gruvan under? - För länge sedan.
Hela staden var på väg att gå under tills en man öppnade det här stället.
Jag antar att alla behöver whiskey och avkoppling.
Trots ställets skick har det varit en inkomstkälla för honom.
- Inte förtjust i arbetet? - Inte förtjust i mannen.
Så varför kom du hit?
Jag passerar bara igenom.
- På väg till Texas? - Något liknande.
De flesta reser via Kalifornien.
Du kanske märker att staden inte är den vänligaste.
Men det är allt som vissa av oss har.
Den bruna märren utanför...
tillhör mig.
Jag ser till att hon tas hand om. Det ingår i priset.
Tack, frun.
Rum åtta. Längst in i hallen.
Det är alltid trevligt med nya besökare.
Jag är inte intresserad.
Det kanske inte jag heller är.
Jag kanske bara letar efter någon att prata med.
Ska vi gå upp till ditt rum så du kan lätta på hjärtat?
Det är oförskämt att inte dricka med en dam.
Honey, jag vill ta en ridtur, sötnos.
Jasper, jag har redan sagt att jag inte tänker tillbringa natten med dig nu.
Varför det? Vad fan har jag gjort för att få dig så förbannad?
Jag arbetar. Ser du inte det?
- Vad har den kuken som jag inte har? - Klass, först av all.
Och vem fan är du egentligen? Jag har inte sett dig tidigare.
Det här är bara en kort rast på en mycket lång resa, pojk.
Jag skulle inte ta den tonen.
- Är det så? - Kanske.
Antingen är det eller inte.
Jasper, snälla... Håll inte på så här.
- Gå tillbaka till baren, Alice! - Han är en oskyldig kund.
Tillbaka till dig.
Säkert att du vill dra vapen mot en man du aldrig träffat förr, pojk?
Du tänkte inte igenom saken, eller hur?
Whiskeyn har torkat ut ditt sinne likt en död flod.
Jag tänker släppa dig nu, men innan jag gör det
ska jag berätta något ifall du får för dig att dra stål.
Varje morgon vaknar jag och möter solen
fullt villig att skaka hand med Döden.
Kan du säga detsamma?
Jag måste erkänna att du är snabb.
Men jag tror att jag har övertaget.
Lita på mig, herrn. Jag har ingen avsikt att skada dig.
Om jag känner min vicesheriff, så gjorde du rätt att lugna hans hand.
Pojkar, ta Jasper till doktorn och se till att han blir tagen hand om.
Jag ber om ursäkt för min vicesheriff.
- Du verkar ha många av dem. - Man kan aldrig vara för försiktig...
när man har fiender. Vänligen sätt dig ner.
Jag brukar vilja lära känna folket som besöker min stad.
Få veta deras intentioner.
Som de flesta är han på genomresa. Han ska till Texas, sa han.
Tack, Alice.
Jag antar att det tar hand om saken.
Ytterligare en främling på genomresa i behov av en säng.
Jag skulle gärna vilja höra mer om dina äventyr,
men det får vänta till ett annat tillfälle.
Andra ärenden kräver min uppmärksamhet.
Honey.
Du är så söt.
Alice...
Var Jackson här tidigare i morse?
Han tillbringade natten med Honey och red iväg i morse.
Vad ska vi göra åt det, Honey?
Vad gör vi med tjuvar i min stad?
Jag ger tillbaka pengarna. Allt är där. Titta.
Då så... Det tar hand om saken.
Nio, tio, elva, tolv.
Värderade du ditt liv till 12 dollar?
Hora eller ej så är det billigt för en kvinna, inte sant?
Tjuvar blir bestraffade. Det är mina regler och ni känner till dem.
Jag förväntar mig att ni följer dem.
Kom hit, Alice.
Jag anställde dig för att ta hand om stället.
Om du inte kan hålla koll på damerna,
så hittar jag någon annan som tar hand om jobbet, förstår du mig?
Bra.
Städa undan Honey. Hon förstör mitt golv.
Kaffe?
Ja, vi ska ta en kaffe till morgonen.
Det vill säga om du är kvar.
Fin whiskey ska inte gå förlorad, särskilt i den här staden.
God natt.
Ursäkta att jag stör, mr Breecher. Får jag tala med dig?
Jag har sett vad sheriffen är kapabel till.
Jag har känt män som honom under hela mitt liv.
Män med ett hat djupt inom dem.
Det är en hunger...
för andras smärta, lidande...
förfall.
Och den tar aldrig slut.
Jag ber dig, snälla, lämna staden i natt.
En man som du är ett hot. Han kommer att döda dig för det.
Jag klarar inte att se mer blodspillan på dessa golv.
Är du en troende man, mr Breecher?
Det dämpar fruktan för döden.
Det finns en gammal kyrka på baksidan.
Det är min tillflyktsort från dem alla. Jag söker mig dit...
för att vara ifred, för att tänka. Jag ber där.
Jag ber för hjälpen som aldrig kommer.
Och jag ska gå dit och tända ett ljus för Honey
för det är allt jag kan göra.
Varför inte lämna staden?
Det finns ingenstans att gå.
Vissa av oss har ett förflutet som vi har flytt från
och det har lett oss till den här staden, den här platsen, som vi måste uthärda.
Det är skärselden, tror jag.
Dra ut honom.
God morgon, herrn.
Jag vaknar tidigt, har alltid gjort det.
Sömnen undviker mig, för mina tankar söker sig till det förflutna.
Jag kom till staden för många år sedan.
Det var en hård plats.
Som alla städer där silver nyligen upptäcktes.
Och jag såg en möjlighet.
Brickan är ett privilegium, inte en möjlighet.
Väl talat.
Innan jag bosatte mig här sökte jag mig varthän jag kunde få arbete.
Därför jag besitter en särskild förmåga.
Och denna förmåga låter mig avläsa män.
Och jag har mött många genom åren.
Alla möjliga typer.
Hederliga män.
Ynkryggar.
Suputer och tjuvar.
Alla män har en särskild blick.
Och om du besitter förmågan...
kan du avslöja deras intentioner.
Jag visste att du inte var prisjägare.
För beräknande. För professionell.
För några månader sen slutade en gammal vän att skriva till mig.
Han blev dödad.
Resterna av han och hans män blev lämnade till gamarna och kråkorna.
Jag tänkte: "Vem kan ha gjort något sådant?"
Särskilt mot den argsinte gamle björnen som jag tidigare kände.
General Corbin Dandridge.
Inte vem som helst skulle klara av att avsluta hans liv.
Alla viskade om en man...
Och här har vi honom.
En man med visioner, en man med drömmar.
Men fortfarande en man.
Och vad kan män göra, Jasper, förutom att lida för sina drömmar?
Men inte innan vi har roat oss.
Den tillhör mig.
Tack så mycket.
Nu ska vi se här... "Detektiv Mathias Breecher."
Du måste vara skicklig, annars hade du inte klippt gamle Dandridge.
Men jag skulle tro att den här situationen inte slutar som du hade förväntat dig.
Vill detektiven säga något?
Kapten Huxley Wainwright...
du är förklarad skyldig till krigsbrott.
Vatten.
Det räcker.
Och du...
har blivit dömd...
att hängas.
Igen.
Det räcker.
Jag är här...
för att se till att domen...
delas ut.
Jag brukade bränna ner hela byar.
Jag hängde kvinnor och barn av alla färger.
Allt i sydstaternas namn.
Men kriget är tyvärr över.
Vägrar du att följa med lugnt och sansat?
Jasper, ta den här horungen ut ur staden och begrav honom...
levande.
- Fan, vad det smärtar! - Sluta lipa, din barnrumpa.
Prova att bli skjuten i handen själv.
Gick du igenom hans fickor?
- Varför det? - Din idiot.
Han är i regeringens tjänst. De tjänar bättre än oss.
Vad var det jag sa? Jag bjuder ikväll!
Du lever!
Herregud! Vad kan jag göra? Vad behöver du?
Mina saker... Mitt rum...
- Låt mig ta dig till doktorn. - Nej!
- Har staden en telegraf? - Ja, det har vi.
Grafit och något att skriva på. Skynda dig.
Det måste skickas omedelbart. Det är av...
stor vikt.
Vänta på svar och kom tillbaka hit.
Gå! Snälla!
En sheriff.
En lagman.
Man kan bara spekulera om hans omdöme i lagfrågor.
Någon ansåg det passande att denna man,
denna Huxley Wainwright, skulle tilldelas en maktposition.
Vad ber jag en man som Mathias att göra, Henry?
Det är en gräns som vanligtvis inte korsas.
Det är bricka mot bricka.
Jag befinner mig på okänd mark.
Du har kommit för långt för att sluta nu. Han med.
Säg mig, Henry, vad ska jag säga till en man som jag har...
givit ett sådant tungt ansvar?
En man som har gett sitt eget blod?
Vilka ord passar den nalkande stormen?
Säg honom detta...
Jag har ditt svar.
Läs upp det.
"Till detektiv Mathias William Breecher.
Informationen emottagen.
Fortsätt enligt egen uppfattning...
med de medel som krävs."
Fyra av vicesherifferna äter frukost utanför.
- Deacon med några andra är i kantinen. - Var är sheriffen?
Jag skulle gissa att han är i andra änden av staden, på sitt kontor.
Ta den.
Det är bäst att du stannar i säkerhet här, Alice.
Posta det här brevet till Sarah Cooke om något händer mig.
Hennes adress står i det.
Tack.
- Snälla, döda mig inte! - Håll käften!
Lägg ner vapnet.
Du är svår att döda.
Du vet vad man säger: Om du vill ha ett jobb gjort, gör det själv.
Jag tog mig inte hit genom att vara långsam.
Inte jag heller.
Nåja, detektiv...
Vad sägs om att vi ger folket en klassisk uppgörelse?
Du är illa skadad. - Kan någon hämta doktorn?
Min häst. Min häst.
Okej, okej.
- Alice, du måste skicka... - Jag vet.
Jag berättar vad som hände här med väl valda ord.
Staden tillhör er nu.
KAPITEL FYRA BREECHER
Du red inte direkt till läkaren.
Det betyder att du har hittat något viktigare än din hälsa, min vän.
Du förtjänar lugn och ro, Mathias.
Jag är befläckad.
Jag är nedbruten.
Det passar inte mig.
Du föddes ur våldet, men det är dags att vila.
Knife's Edge. En dagsrytt söderut.
Där hittar du kroppen. Han är din.
Tack, partner.
Sarah.