PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Uhni. - Ztrať se, uličníku.
TENTO PŘÍBĚH SE ZAKLÁDÁ NA SKUTEČNÝCH UDÁLOSTECH.
Tak chlapče, drž mi palce.
Hned se vrátím.
Tatínku!
Ne!
Tatínku!
Kde jste byla?
Nikde.
Víte, co je v sázce.
Nejen pro mě, ale i pro vás.
Nemohla jsem tě najít. A ztratila jsem se.
Přestaň!
S kým?
Dobré ráno.
Luggi?
Hej.
Dívej se na mě.
Co je?
Řekni mi!
Co je?
Mluv! Co se stalo?
Řekni mi to.
Zvoral jste to, Glogauere. A já nesnáším, když jsem zklamaný.
Jinak to nešlo.
Hoflinger příliš lpěl na životě, než aby to byla sebevražda.
Čekal jsem čistou práci, ne taková jatka.
Hoflinger byl slušný chlap. To si nezasloužil.
Já jsem ho odpravit nechtěl.
Co to melete?
Se vší úctou, pane Pranku, svedou to na ty kanibaly.
- Myslíte, že je policie tak hloupá? - No…
No tak, ztraťte se.
Ten zatracený pátý pozemek.
Víte, pane Pranku,
my dva toho máme hodně společného.
Víc, než si myslíte.
Stojím možná víc na té odvrácené
a vy na té přivrácené straně Měsíce,
ale pořád je to Měsíc.
Poroučím se.
Hezký den.
Pane Hoflingere.
Nevíte, zda měl váš otec s těmito lidmi co do činění?
Letos bude na Wiesnu lidská zoo.
Tentokrát s jihomořskými Samoany.
Kanibalové?
Aktuálně se předpokládá, že ti Samoané…
vzali ostatky vašeho otce a…
Kdo to udělal?
Náčelníka jsme okamžitě zatkli.
Buďte si jist, že prověříme všechny stopy.
Ale…
je to specifický případ.
- Co chcete prověřovat? - Nesrovnalosti.
Nesrovnalosti?
Moc mě to mrzí.
Měl otec něco u sebe,
když jste ho viděl naposled?
Svůj zlatý kohoutek.
Vždy ho nosil v kapse.
- Pokračujte. Vlevo. - Co je?
No tak!
Co to děláme?
Vůbec to nechápete, že?
To, co jste si včera nedokázala odepřít, může vést k těhotenství.
A chci, abyste to brala vážně.
Cekni jediné slovo a rozpárám tě.
Co je to?
Octová esence.
Žádám vás, abyste mi věřila.
My ženy máme jedno společné.
Zbláznila ses?
- To nikdy neudělám. - Ale ano.
Co řekne váš otec,
až jeho počestná útlá dcera napuchne jako březí kráva?
Dnes není dobrý den.
Vlastně je to naše nejtemnější hodina.
Pro mě,
pro chlapce,
pro vás všechny.
Můj manžel byl jedním z vás.
Byl hrdý, že s vámi mohl pracovat.
Byli jste jeho rodina.
A vím, co pro vás znamenal.
Jeho náhlá smrt…
- znamená… - Můj otec jen tak neumřel.
Zabili ho.
Romane.
Horda bezbožných divochů,
které sem přivlekli.
Policie to ví, ale nic neudělá.
Sem se to nehodí, Romane.
Sama jsi to řekla.
Toto byla jeho rodina…
jeho krev, jeho pivo.
Dnes je to můj táta, zítra vaše děti.
Pošleme ty kanibaly do pekla! Kdo je se mnou?
Prosím, běžte domů. Modlete se!
Nemám náladu se modlit.
Tak pojďme!
Pověsíme ty přivandrovalce na první strom.
- Ano! - Jdeme!
Jdeme!
Připravte se! Jdeme!
Romane!
Co to děláš?
Někdo to udělat musí.
Útočí na naše rodiny. Zatočíme s nimi!
- Seřežu je! - Ukážeme jim!
Jdeme, no tak!
To se dalo čekat.
Muži, držte se za mnou.
- Stůj, Hoflingere! - Takže.
Policie chrání vrahy. Skvělé.
Ano, a řeknu vám proč. Já nedovolím žádné lynčování.
Jdeme.
- Jdeme. - Jdeme.
Co jsem řekl? Stůj!
Nebo ti ta další proletí lebkou.
Pokoušíš štěstí, co?
Tak střílejte.
- Dej mu. - Zůstaň stát.
Nejsme žádní vrazi.
Hoflingere.
Já tomu rozumím.
Ale poslyšte, náčelník šibenici stejně neujde,
převzal za ten čin zodpovědnost.
To všechny uklidní, ne?
Chci vidět, jak to prase trpí.
Jako trpěl můj otec.
Ti lidé… pocházejí z opačné polokoule.
Jsou to ubozí konvertité, co za říšskou marku prodali duše. A proč?
Protože jim ostrov pustoší hladomor.
Jihomořský ostrov v německém protektorátu.
Takže je to naše vina?
To jsem neřekl.
Tu práci už chvíli dělám.
Už dlouho sloužím a dost jsem viděl.
Víte, ta rána na hlavě vašeho otce…
vybízí k otázce, zda tam někde venku není zrůda,
za kterou se musí ten nebohý náčelník obětovat?
A já si říkám…
zda nejste jen stařec, co četl mnoho laciných románů.
Viděl jsem z moře vylézat šelmu.
Měla deset rohů a sedm hlav.
Na rozích měla deset korun.
Šelma, kterou jsem viděl, vypadala jako panter,
a její nohy byly z medvěda a tlamu měla podobnou lvu.
Takže, drahý Urbane, máte pro mě něco?
JIHOMOŘŠTÍ KANIBALOVÉ
Snad to půjde použít. Ta bordelmamá má syna u pěšího pluku.
Zajímavé.
Vy, víc lebek! Má to být strašidelné!
Ať Mnichov svítí!
Ludwigu, převezmeš hostinec. Tebe potřebuju v pivovaru.
Postarám se, aby vše pokračovalo, jak si otec přál.
Počkej.
Ty chceš převzít provoz?
Distribuci?
Ale jak? Jsi žena, mami.
Jsem dědička.
Tvému otci ten pivovar nikdy nepatřil.
Ale já jsem prvorozený syn.
Prohlédla jsem účetní knihy, víte, že máme dluhy.
Na vývoz a podobné výstřednosti nemáme čas.
Deibel je tradiční pivovar a tím taky zůstane.
Budete mě informovat o aktuálním stavu dění.
S Boží pomocí to zvládneme.
Budeme-li držet spolu.
Děláš obrovskou chybu.
- Otec mi slíbil… - Neopovažuj se!
Přestaňte, prosím.
Ještě jsme ho nepohřbili a vy se hádáte kvůli obchodu?
Rozumíme si?
To je vše.
Hej.
Přestavím hostinec.
Vážně?
Ještě si své sny splníš.
Jednou to všechno převezmeš.
V žilách ti koluje pivo, jak vždycky říkal otec.
Nesmysl.
Přestavím ho.
Tohle je moc obyčejné. Příliš nudné. Příliš „Giesing“.
Ano…
Tak to udělej neobyčejné.
Ty jsi šéf.
Máš víc svobody než já.
Příliš „Giesing“.
Jsi cvok.
Idiote.
Běž se omluvit matce, idiote!
Byla prolita krev Kristova. Ignatz Hoflinger byl bez hříchu.
Čestný muž,
jenž nebyl oddán jen vaření kvalitního piva,
ale i svatému přijímání.
Loučíme se s mužem, který odešel příliš brzy.
Kéž utěší pozůstalé,
že Ignatz Hoflinger bude nadále žít.
Skrze své syny a své kvalitní pivo.
Upřímnou soustrast, paní Hoflingerová.
Na vašeho manžela nezapomeneme.
Tragická smrt.
Díky, pane radní.
Pane radní,
potřebuji vaši záruku, že si ponecháme pozemek na Wiesnu.
Musíme dodržovat předpisy a ty určují,
že se pozemek musí znovu vydražit.
Když o něj přijdeme, skončíme.
A to si nikdo nepřeje.
Uvidím, co se dá dělat.
Takže?
Zatracený mizera.
Nemá žádnou úctu k mrtvým.
Pojď.
Dobrý den.
Paní Hoflingerová? Já jsem Curt Prank.
Má dcera Clara.
Upřímnou soustrast.
Díky.
Tak jdeš?
Ty je znáš?
Ne.
Slyšeli jste o té dražbě.
Víte, že ten pozemek potřebujeme.
Chci slovo každého z vás,
že se dražby pozemku nezúčastníte.
Zbláznila ses, Marie? To by Ignatzovi nikdo neudělal.
Váš slib na pohřbu mého otce.
Spoléháme na vás.
I v tak chladném dni…
jsou cítit sluneční paprsky…
Slečno Claro.
Dobrý den.
Pranku.
Stiftere.
Mám hlad, otče.
- Mám ti něco přinést? - Ne, díky.
Mladý Hoflinger připravil těžké jídlo.
Má na to člověk jako vy žaludek?
Nemám korzet.
Tudíž ano.
Talíře jsou tamhle.
Díky.
Marie.
Upřímnou soustrast.
Děkuju.
- Moc mě to mrzí. - To nic. Já vím.
Já vím.
Upřímnou soustrast.
Proč jsi neřekla, že nejsi služka?
Změnilo by to něco?
Promiň.
Potřebuju tě v hospodě, Romane. Jdeš?
My, pivovarníci, ovládáme většinu hostinců v Mnichově.
Hoflinger byl výjimka.
Byl to sládek a hostinský.
Byl to tvrdý chlap, co?
Hostinští nás přes Wiesn vždy ovládali,
ale začínáme skupovat jejich hostince a s nimi i jejich pozemky.
Každopádně mí drazí kolegové a já jsme rádi,
že je mrtvý.
A ta vdova?
Všichni čekáme, každý sám.
Na co?
Až ukáže slabinu.
Vy snad ne?
Já jsem jen přišel kondolovat.
Samozřejmě.
Co je?
Nic.
- Co nic? - No nic.
Kreténe.
Co je to zač?
- Kdo? - Kdo asi?
- Ta panenka. - Já nevím.
Ty nic nevíš.
A co tu dělá?
- Já nevím. - Kreténe.
Budujeme budoucí Mnichov pro všechny.
To vám nemusím říkat. Jste obchodník.
Budoucnost patří těm, co mají dost odvahy ji utvářet.
Odcházíme.
Stiftere.
Pranku.
Slečno Claro.
Jakou květinu máte nejraději?
Černou růži.
Ty nejsou lehce k mání.
Nejen ty růže.
No, proti gustu…
Dražíme zde pozemek na Oktoberfestu.
Pronajímatel: město Mnichov zastoupené radním Urbanem.
Předchozí nájemce: Hoflinger, Ignatz.
Paní Maria Hoflingerová: 1 000 marek.
A je tu další nabídka.
Cože?
Kdo to sakra byl? Dali jste slib.
Ticho, prosím.
Paní Gertrude Jakobmeyerová.
Dva tisíce marek.
Cože?
Co to děláš, Gerdi?
Můj otec ti pomohl.
Přestaň s těmi nesmysly.
Ticho, prosím.
Dva tisíce marek…
poprvé…
podruhé a…
Dva tisíce pět set.
Nabízí se 2 500 marek. Dva tisíce pět set poprvé.
Dva tisíce pět set podruhé.
Tři tisíce.
Tři tisíce marek.
Nabízí se tři tisíce marek.
Tři tisíce marek poprvé.
Tři tisíce marek podruhé.
Dražba je u konce.
Tady máš tu svou Boží pomoc.
Utopíme se v pivu.
Až do odvolání vám musím platit pivem.
O pozemek jsme přišli.
To není možné!
Vitusi!
Ano, šéfová?
Musíme králi ihned doručit měsíční objednávku.
Jdu na to.
- A deset sudů jako dárek. - Dobře.
Na co, matko?
Můj děda tohle všechno postavil, chlapče.
Trvalo to roky.
Vždy měli Deibela za idiota, sládka, co neumí číst a psát.
Všichni by pochopili, kdyby to vzdal.
Ale on bojoval.
Jako tvůj otec.
Dokud nezískal královskou licenci.
A my nikomu nedovolíme, aby nám ji vzali.
Rozumíš?
Nikdy.
Nic nám nestojí v cestě.
Budeme psát historii Oktoberfestu.
Na oplátku bych chtěl něco od vás.
Smím?
Adresu mého chlapce.
Ručím za bezpečnost matky i toho chlapce.
Co si to myslíte?
Chci mu dát řádné vzdělání.
- Musí pryč z Mnichova. - Dobrá, ale ve správný čas.
Do té doby bude vaše tajemství dobře střežené.
Gratuluji.
Teď máte vše, co jste chtěl.
Ale bylo to…
no…
štěstí, hádám?
Že si ti kanibalové z Wiesnu
dali Hoflingera ke svačině.
Tragická nehoda.
Můžeme tomu také říkat řízení osudu.
Ale neměli bychom o tom vtipkovat, pane Urbane.
Takže. Kam teď?
Musím domů za rodinou.
No tak, noc je ještě mladá.
Co říkáš, Anito? Nepůjdeme do Laterny?
Ale…
Hoflinger.
Není to ten sládkův syn?
Nechtělas jít domů?
Měj se, prcku.
Bav se, Fiermente.
Jdeme.
V galerii jsem tě nenašel.
Co je?
Mám velkou žízeň.
Zemřel mi otec.
Můj taky.
Doufejme, že si ti starci vzali své staré časy s sebou.
Upřímnou soustrast.
Chci se tě něco zeptat.
Protože jsi… Řekni, jestli je to hloupost.
Ty znáš tolik umělců a já bych se tě…
chtěl zeptat…
jestli by ses někdy nezastavil v hostinci.
V Giesingu?
„Minz a Maunz, dvě kočky…
zvedaly tlapky mlčky.
Mňau!
To dítě k smrti uhoří.
A slzy jim tekly z očí…
jako potok, co se u Wiesnu točí.“
Má upito.
Proto musel Ignatz zemřít? Chceš nás zničit?
- Já za to nemůžu, Marie. - Mluv!
Nemám co říct.
Mluv!
Johannes je v pěším pluku…
a oni vyhrožovali, že ho pošlou na frontu do Číny.
Probíhá tam krvavé povstání.
- Co jsem měla dělat? - Byl to Urban?
Já nevím.
Styď se!
Taky jsi matka.
Udělala bys pro své kluky všechno.
Stojíš proti vyšší moci, Marie.
První bavorský pivní stan s místem pro 6 000 hostů!
Dnes se pokládá základní kámen!
Světová premiéra na letošním Wiesnu!
Budete žasnout!
Matko.
Tohle všude rozdávají.
Ten mizera dostal náš pozemek.
Má na svědomí tvého otce.
VAŠE DRAHÁ COLINA
WILHELMINA A FRIEDRICH
Můžu dál?
Samozřejmě.
Zase jsem ho viděla.
Co to je za blázny?
Ti jsou od Luggiho.
Promiň, Ludwigu. Přišel bych dříve,
ale Denhardt zase nevěděl, co si obléct.
- Ty blbe. - To je fuk!
Hlavně, že jste tu.
A jen tak brzy neodejdeme. Představuju ti Thomase, Fanny…
A kde je Fanny, tam papež tančí ve spodkách.
Anita, Stephan, můj ruský přítel Vassili
a Denhardt a Thoma z toho plátku Simplicissimus.
Podle mě jsou všichni umělecky pošahaní,
ale milují vaše pivo.
Ach, Ludwigu. Trefil ses nám do vkusu.
Je načase vypustit zelenou vílu.
Slečno Claro.
Chlapci z takových oslav…
Ty to nechápeš.
Ale ano, chápu.
A jestli tomu správně rozumím, už na vás dávno zapomněl.
U mužů…
má takové potěšení krátkého trvání.
Ztratili jsme otce.
Období nevinnosti skončilo.
Doprovází je však také erupce.
Katolicismus…
je vytlačován ze společnosti.
A to, co leží dole, se dere na povrch.
Není to konec světa.
Je to spíš…
začátek.
Všímej si znamení doby.
Neposlouchej Thomase. Má v hlavě jen svůj román.
Denhardt chce vidět tvé kresby.
Když ho přesvědčíš, nebudeš akademii potřebovat.
Denhardte!
Ahoj.
No… jo, já nevím…
Je tu váš bratr?
Ahoj. Nevím.
Můžete ho prosím přivést?
Loisl! Kde je Roman?
Jak to mám vědět? Asi někde venku.
Je mi líto.
Koho to tu máme?
Nechte nás jít.
Jste Fanny zu Reventlow?
Úplně jsem hltala, co jste napsala do Zürcher Diskussionen.
Vážně musíme, slečno Claro.
Děkuju.
Dámy a pánové,
věnujte mi prosím pozornost.
Báječná Fanny.
Tuto báseň napsal námi obdivovaný učitel Nietzsche.
Nevede se mu dobře, jak jsme se doslechli.
Thomas si myslí, že se to sem hodí.
Znamení doby. Poslouchej.
„Vyrostl jsem příliš vysoko.
Nad zvíře a člověka.
Teď když mluvím
na má slova nikdo nečeká.
Stal jsem se osamělým
a jsem příliš vysoko.
Čekám.
Nač ale čekám a proč?
Poblíž mě se mraky kupí.
Já čekám.
Čekám.
Na první zablesknutí.“