‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫רגע, יש לי פה משהו.‬
‫הפלת משהו. תוכל להרים אותו?‬
‫עצור, יש שם משהו.‬
‫תראה איך הם שוכבים באמצע הדרך. ‬ ‫שיתביישו להם.‬
‫- הפאב של קסאנטנר‬ ‫מבשלת האמר-גסל -‬
‫- סיפור זה מבוסס על אירועים אמתיים. -‬
‫יבוא!‬
‫גברת הופלינגר.‬
‫חדשות טובות, גברת הופלינגר.‬
‫כאבו של אחד הוא תענוגו של אחר.‬
‫נמצאו חולדות בפאב של קסאנטנר.‬
‫חולדות?‬
‫עבור קסאנטנר, הוויזן נגמר. הניקיון חשוב.‬
‫ומפני שזה קרה בפתאומיות כזו,‬ ‫לא תהיה מכירה פומבית.‬
‫את מבינה את דבריי?‬
‫אוודא באופן אישי...‬
‫שהחלקה תוענק לך.‬
‫אם את עדיין רוצה בה.‬
‫ואם תוכלי לשלם את השכירות, כמובן.‬
‫אל תחכי זמן רב מדי.‬
‫ניקח את החלקה...‬
‫אבל לא אודה לך על כך.‬
‫פעם ראשונה, פעם שנייה, פעם שלישית.‬
‫מוענקת לאלמנתו של הופלינגר.‬
‫את לא רוצה לנוח?‬
‫אז כולם חושבים שאני נסיכה?‬
‫למי אכפת מה הם חושבים. יש לך בעיות אחרות.‬
‫עלינו להרוויח כסף, הופלינגר.‬
‫כרגע, אנחנו שניים.‬
‫מר פראנק. ‬ ‫בעליה הגאה של מבשלה במינכן, כפי ששמעתי.‬
‫ברכותיי על רכישת האסנברגר.‬
‫ברצוני להגיע להפוגה. צדקת.‬
‫חדל מיד מפעילותיך לחסל ‬ ‫את בני משפחת הופלינגר.‬
‫עסקינו המשותפים תמו.‬
‫איני מבין.‬ ‫-אין צורך שתבין.‬
‫אל תבין אותי שלא כשורה, מר פראנק,‬
‫אבל תוכל להסביר לפחות מה...‬
‫לוחמה נפשית, גלוגאוור.‬
‫לוחמה נפשית?‬
‫שיהיה.‬
‫מה בנוגע להוצאות שלי?‬
‫אם אוכל לייעץ לך...‬
‫עצור את העסק המטונף שלך.‬
‫אז אינך רוצה לחסל יותר ‬ ‫את בני משפחת הופלינגר?‬
‫אתה בטוח?‬
‫- הפאב של קסאנטנר‬ ‫מבשלת האמר-גסל -‬
‫- לזכרו של הדייבל הישן‬ ‫בעלים: לודוויג הופלינגר -‬
‫תראה אותך.‬
‫כמו בעל פונדק אמתי.‬ ‫-מטופש מעט, נכון?‬
‫לא אלבש את זה.‬
‫אביך תמיד לבש את המקטורן הזה ‬ ‫בשנותיו הטובות ביותר.‬
‫הנשים יתאהבו בך.‬
‫הסתכל סביבך, לוגי. שרדנו.‬
‫הדברים מתחילים להסתדר!‬
‫אתה לא שמח?‬
‫כן. מה עם קסאנטנר המסכן?‬
‫בימים אלה, כולם צריכים לדאוג לעצמם.‬
‫והמשפחה קודמת לכול.‬
‫איזו משפחה?‬
‫את האחראי כעת, לוגי.‬
‫ויום אחד, בניך יהיו האחראים.‬
‫אתה מבין?‬
‫באמת אינך רוצה לדעת איפה הוא?‬
‫הוא יכול לשוב הביתה לאחר שיתעשת.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫עצור! תפסת?‬
‫כן, רגע. עכשיו תפסתי.‬
‫לעזאזל, זה כבד.‬
‫איני רוצה שאנשים יצעדו ישר, בסדר?‬
‫אנשים צריכים לשתות עד שלא יוכלו לשתות עוד.‬ ‫תעשה זאת?‬
‫כמובן, מר פראנק.‬ ‫-אישי הטוב.‬
‫בואי הנה, קטיה.‬
‫הכוסות על הספסלים הללו ריקות. מה נעשה?‬
‫כן, עוד.‬ ‫-נכון, עוד!‬
‫לחיים!‬
‫קדימה!‬
‫זה מספיק.‬
‫זה בסדר.‬
‫אל תעשה את זה יותר, שמעת?‬
‫למה?‬
‫זה היה שווה את זה.‬
‫בקרוב נוכל לעבור לשיקגו.‬
‫רק עוד שבועות ספורים.‬
‫ואז נעזוב הכול מאחור, יקירה.‬
‫אני רוצה לנסוע בבינת הסיפונים.‬
‫סליחה. איני רוצה להפריע לזוג הצעיר.‬
‫המשכורת שלך, עלמתי.‬
‫אילו ידיים רכות יש לך.‬
‫רכות מדי עבור חיטה.‬
‫חכה.‬
‫אוכל לקנות ממך את העיתון?‬
‫אתה יכול לקבל אותו.‬
‫תודה!‬
‫האיכר משלם היטב.‬
‫מופיע שם משהו?‬
‫- "חולדות! מבשלת דייבל תיקח לידיה ‬ ‫את הפאב של קסאנטנר." -‬
‫לעזאזל!‬
‫מוכנים להגיש!‬
‫" לבי פועם כמו פטיש‬
‫על סדן הזקנה‬
‫בכור ההיתוך שבפסגת ההר‬
‫לעולם לא אשבר‬
‫לא אתן שהגברים הללו יכלאו אותי‬
‫מאחורי סורגי זהב‬
‫עם צחוקך מרגישה אני כמו בבית‬
‫כי את הגשם אתה הופך לנשגב‬
‫פיסה קטנה של אושר‬
‫אינה מספיקה לך"‬
‫לינה!‬
‫ראיתי את הפוסטר בחוץ וחשבתי:‬
‫"אני מכיר את הבחורה הזו."‬
‫השאר לי קצת.‬
‫רופ.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫את לא שמחה לראותי? ולו מעט?‬
‫עליי לעבוד.‬ ‫-מצבך טוב, מה?‬
‫התמונה שלך נמצאת בכל מקום.‬ ‫את ממש סנסציה.‬
‫אולי תרצי לפגוש מישהו אחר.‬
‫אימא.‬
‫מקסי!‬
‫אימא.‬ ‫-ילד שלי!‬
‫אתה בסדר?‬
‫איך מצאת אותו?‬
‫אלוהים, זה לא היה קשה.‬
‫אני מכיר את חברייך.‬
‫ובאת לסחוט אותי?‬
‫לא.‬
‫באתי לשקם את עצמי.‬
‫אז, לינה...‬
‫תוכלי לסלוח לי, בבקשה?‬
‫איני שותה יותר.‬
‫האמיני לי.‬
‫יש בעיה?‬
‫הכול בסדר, המנהל.‬
‫בבקשה.‬
‫מדוע הילד לא גר אתך?‬
‫שלחתי לו כסף לשכר הלימוד.‬
‫רציתי לאסוף אותו בקרוב‬ ‫אך התוכניות שלי לא מסתדרות תמיד.‬
‫ובכן...‬
‫עכשיו זה בסדר.‬
‫יש לך מספיק כסף?‬
‫כן.‬
‫בואי.‬
‫מה העניין? נזפת בו אתמול.‬
‫בואו וראו, גבירותיי ורבותיי.‬
‫העלמה קנדל!‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫אני רק רוצה לדעת היכן נמצאת בתי.‬
‫מניין לי?‬
‫בבקשה.‬
‫אמרי לי רק שהיא בסדר.‬
‫היא בחיים.‬
‫היא בסדר.‬
‫האם רומן הופלינגר מצא אותה?‬
‫הוא מקלל תמיד.‬
‫הלו?‬
‫לינה.‬
‫אין טעם, רופ.‬
‫הקשיבי, אני...‬
‫ברצוני לפצות על כך.‬
‫אני נשבע. האמיני לי.‬
‫אורבן.‬
‫מר סטיפטר?‬
‫מה לא בסדר, מר סטיפטר?‬
‫מה כן בסדר, מר אורבן?‬
‫בשם האב, הבן ורוח הקודש.‬
‫אני ועמיתיי ‬ ‫מהתאחדות המבשלות הגדולות במינכן...‬
‫תהינו אם בעצם עשית לעצמך טובה‬
‫עם אוהל הבירה של הפרוסי.‬
‫היה סמוך ובטוח...‬
‫כי הפרוסי עמד בכל הדרישות.‬
‫כמובן.‬
‫אך עליך להבין את גודל הפתעתנו‬
‫בנוגע למלאים האינסופיים של מבשלה קטנה‬
‫כמו האסנברגר.‬
‫ובכן...‬
‫מי היה מאמין, סטיפטר היקר?‬
‫המשחק הסתיים,‬
‫ידידי.‬
‫הבה נדבר על העתיד.‬
‫מהי התוכנית שלך...‬
‫אם כולם ירצו לבנות אוהל בירה ‬ ‫כדוגמת זה בשנה הבאה?‬
‫אין לנו מספיק מקום.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אני חושב שיידרש חוק חדש.‬
‫שיכיל...?‬
‫בדיוק, מר אורבן. שיכיל... מגבלה מספרית.‬
‫כן.‬
‫רק מבשלות ממינכן‬
‫עם, נאמר, כמות יצור של לכל הפחות...‬
‫חמישה עשרה אלף הקטוליטרים בשנה...‬
‫תוכל לבנות אוהלי בירות בוויזן בעתיד.‬
‫והמבשלות והצריפים הקטנים?‬
‫הם זקוקים לוויזן על מנת לשרוד.‬
‫אלוהים, אורבן, הזמנים משתנים!‬
‫אנו עומדים בפני מאה חדשה!‬
‫בעלי הפונדקים יעשו הכול‬ ‫כדי לקבל רישיונות להגשת אלכוהול.‬
‫הם ממוקדים מאוד בלקוחות.‬ ‫ופה אתה נכנס לתמונה.‬
‫מי יוכל להעריך את התאמתם ‬ ‫של בעלי הפונדקים טוב יותר?‬
‫או שמא עליי לומר...‬
‫את הנזילות שלהם?‬
‫עם כל הכבוד...‬
‫אני חושש שידיי כבולות.‬
‫זה נתון לשיקול דעתו של ראש העיר.‬
‫להתראות.‬
‫נו, באמת.‬
‫ראש העיר מקשיב לך.‬
‫אתה אדם חשוב.‬
‫באיזה סכום מדובר?‬
‫רווחי מס עצומים...‬
‫אתם יוכל להשקיע בבתים...‬
‫או בחינוך.‬
‫מבחינתי, שיבנה מגדל שני‬ ‫על גג בית העירייה אם זה רצונו.‬
‫אל תנהג בנאיביות כזו.‬
‫איזה סכום?‬
‫מה אם ראש העיר יתפטר?‬
‫אם כך, טוב שיהיה מועמד‬
‫שחושב על האינטרסים של הבשלנים הגדולים.‬
‫מועמד כזה...‬
‫בהחלט יקבל את תמיכתנו.‬
‫כלומר, מסע בחירות הוא דבר יקר.‬
‫השאלה היא, מה יגרום לו להתפטר?‬
‫אלה תמיד הדברים הקטנים.‬
‫אם מחפשים מספיק זמן...‬
‫תמיד מוצאים משהו.‬
‫הלא כן, אדוני ראש העיר?‬
‫לחיי העתיד.‬
‫- עיתון המינכנר טאגבלאט.‬ ‫קרטל הבירה! -‬
‫מר אורבן! אני רואה שיש לך חברים חדשים.‬
‫אתה כבר מתכנן תוכניות לשנה הבאה. ‬ ‫תרצה להסביר?‬
‫לא תשתתף בוויזן בשנה הבאה.‬
‫סלח לי, בבקשה. יש לי פגישה.‬
‫הובי, וילי.‬
‫לא הייתי רוצה להתעמת אתך‬ ‫בקשר לבעיותיך המשפחתיות,‬
‫אך אינך משאיר לי כל ברירה.‬
‫כל ילד משמח את האל, מר פראנק.‬
‫ואת אשתך?‬
‫אשתי החליטה להפוך לאשתו של פוליטיקאי מכובד‬
‫במקום לאישה גרושה.‬
‫היא יודעת.‬
‫מה אנחנו עושים?‬
‫הילדים שלנו אינם. גירשנו אותם.‬
‫האם עליהם לשלם על חטאינו?‬ ‫-הם ישלמו על חטאיהם.‬
‫הקרטל הונה את שנינו, גברת הופלינגר.‬ ‫שנינו באותה סירה.‬
‫נוכל ללמוד מילדינו.‬
‫אתה יודע מדוע יש לי צריף חדש?‬
‫חולדות.‬
‫אתה חותך את הבשר בצורה מקסימה.‬
‫ערב טוב.‬
‫הנה אתה. סוף כל סוף.‬
‫שב, אנטול. הבחור הזה פשוט נהדר.‬
‫הוא יודע לפרוס פסיון באופן מושלם,‬ ‫תאר לעצמך.‬
‫ערב טוב, מר סטיפטר.‬
‫הוא לא יפגע בך. הוא כלב טוב.‬
‫שמי גלוגאוור.‬
‫בוא, שב. הגעת בדיוק בזמן.‬
‫אנחנו מכירים?‬ ‫-לא.‬
‫אבל אני מאמין שהגיע הזמן לשנות זאת.‬
‫ובכן...‬
‫במה מדובר?‬
‫שמעת על בני משפחת הופלינגר?‬
‫מה אכפת לי?‬
‫אז אינך יודע‬
‫שהפרוסי עזר להם להשיג צריף חדש.‬
‫ובכן, בתו בהיריון מהבן של הופלינגר.‬
‫אולי הצריף ייחשב כנדוניה.‬
‫בני משפחת הופלינגר והמבשלה שלהם.‬
‫פראנק והמוסדות שלו.‬
‫זה חתיכת נכס.‬
‫מבטיח, הלא כן?‬
‫אישית...‬
‫לא אופתע אם הם יכנסו לשותפות.‬
‫כן...‬
‫איך אפשר להאשים אותם? בתקופה כזאת...‬
‫וכיצד אתה יודע את כל זה?‬ ‫-הפרוסי סיפר לי בעצמו.‬
‫עד לאחרונה, הייתי המתווך הראשי שלו.‬
‫יש לי משהו בשבילך.‬
‫במחיר עלות, כמובן.‬
‫סנסציה קלה‬
‫שתשים סוף לברית הלא קדושה הזאת.‬
‫בתיאבון.‬
‫לינה.‬
‫פתחי, לינה!‬
‫לינה!‬
‫שקט. הילד ישן.‬
‫אמרי לי...‬
‫למה נעלת את הדלת?‬
‫ובכן?‬
‫נהנית היום בעבודה?‬
‫אל תהיי כזאת. וכי למה את תמיד כזאת?‬
‫רופ, לך, בבקשה.‬
‫את...‬
‫אל תדברי כך אל בעלך, ואני עדיין בעלך.‬
‫לך, בבקשה.‬
‫שמעי, אני מצטער, בסדר?‬
‫לא התכוונתי.‬
‫אני השתניתי.‬
‫עזבו את חייכם הישנים מאחור‬
‫וטיילו עמנו למרחב חדש.‬
‫אפילו הוד מעלתו, הנסיך ריג'נט, ‬ ‫לא היה מפספס זאת.‬
‫הטיול המדהים אל הירח!‬
‫- סינמטוגרף -‬
‫תודה, המנהל.‬
‫כמה דקות לא יזיקו.‬
‫היו מוכנים, גבירותיי ורבותיי.‬
‫פלא עולם ממתין לכם.‬ ‫נסיעה טובה לנסיך ריג'נט.‬
‫מדהים.‬
‫עלינו לדבר עם בנך, גברת הולפינגר.‬
‫הוא ביצע פשע,‬
‫ולכן כדאי שתספרי לנו היכן הוא.‬
‫זה היה הוא.‬
‫הוא אחראי על הכול.‬
‫עכברוש מטונף! רוצח!‬
‫תוכל להתלבש ולעזוב, בבקשה? עלינו לדבר.‬
‫זה לא זמן טוב, לודוויג.‬
‫תוכל להתחפף, בבקשה?‬
‫קדימה, פרנץ, לך. תקבל את הכסף שלך מחר.‬
‫ידעת?‬
‫בטח ידעת, נכון?‬ ‫-למה אתה מתכוון?‬
‫הם צילמו אותנו.‬
‫עם הסינמטוגרף בזמן שאתה ואני...‬
‫ומינכן כולה ראתה אותנו בנשף המסכות שלך.‬
‫אז משהו קורה לבסוף בעיירה הכפרית הזו,‬
‫בפרובינציה המוזנחת הזו.‬
‫מה מינכן הייתה בלעדינו, לודוויג?‬
‫אופרטה עלובה עבור הנסיך ותו לא.‬
‫ידעת?‬
‫יאסרו אותי.‬
‫מה דעתך?‬
‫דבר אתי!‬
‫ידעת?‬
‫אלוהים.‬
‫אל תהיה בנם של הוריך.‬
‫אתה חשוב לי. אתה מבין?‬
‫האם אני חולני?‬
‫לא, אתה לא!‬
‫האחרים הם החולניים!‬
‫בוא נברח.‬
‫הרחק מכאן.‬
‫אתה ואני.‬
‫אתה רוצה מערכת יחסים רצינית?‬
‫אני לא.‬
‫זהו העתיד.‬
‫אתה אוהב את האדם שאתה מחריב כעת את עולמו.‬
‫גברים, נשים, אחד, חמישה, עשרה!‬
‫אני לא רוצה חמישה ואני לא רוצה עשרה.‬
‫אז...‬
‫אז תחזור.‬
‫חזור לביתך.‬
‫הוא אינו שם עוד.‬
‫זה מרגיש לך חולני?‬
‫אתה מוכן לעזוב, בבקשה? עליי לעבוד.‬
‫הופלינגר!‬
‫לא הרשו לי אפילו לקבור אותו לצד אביו.‬
‫פראנק השיג את נקמתו, השטן הזה.‬
‫נקמה...‬
‫על כך שסיפרתי לפקידים.‬
‫על התינוק בבטן של נחש הצפע הזו.‬
‫מה?‬
‫אף אחד לא היה זקוק לה. אף אחד.‬
‫את זוהמה.‬
‫טינופת החודרת לכל נקיק‬ ‫אותו את מצליחה למצוא.‬
‫אינך רואה?‬
‫אתה עיוור כל כך?‬
‫היא תגרום לאבדונך. ‬
‫את משוגעת, אימא.‬
‫"אז תפקחנה עיני עיוורים‬
‫ואוזני חרשים תפתחנה‬
‫אז ידלג כאיל פסח"‬ ‫-בוא.‬
‫"כי נבקעו במדבר מים, ונחלים בערבה"‬
‫"והיה שם מסלול ודרך‬
‫ודרך הקודש יקרא לה‬ ‫לא יעברנו טמא והוא למו‬
‫מלך ביופיו תחזינה עיניך‬
‫תראינה ארץ מרחקים‬ ‫לבך יהגה אימה‬
‫איה ספר איה שקל?‬ ‫איה ספר את-המגדלים?‬
‫כי ה' שפטנו‬ ‫ה' מחקקנו‬
‫ה' מלכנו הוא יושיענו"‬
‫אני מצטער בקשר לאחיך.‬ ‫-שתוק!‬
‫עכשיו אני אדבר.‬
‫היכן להתחיל?‬
‫עם החלקה שלנו?‬
‫עם הבת שלך?‬
‫או עם אבי?‬
‫אתה אוהב אותה?‬
‫אוודא שלא תראה אותה שוב לעולם.‬
‫האמנתי לאמך.‬
‫היא ציירה את הקריקטורה ו...‬
‫והיא אמרה לי שאתה... אתה לעולם לא...‬
‫חזיר שקרן!‬ ‫-עצור! מספיק! עצור!‬
‫כן, הרוג אותי! קדימה!‬
‫הבת שלי אצלך.‬
‫אבל מה שקרה לאחיך לא היה באשמתי.‬
‫לקחתי את החלקה שלכם, אכן.‬
‫אבל מי נתן לכם אחת חדשה?‬
‫החולדות?‬
‫טוב שחזרת.‬
‫- פראנק -‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫הירגע, מר פראנק.‬
‫אלוהים, מה קרה לך?‬
‫מר פראנק, שופט השלום מאמין‬
‫שאתה מפר חוק חשוב המצהיר‬
‫כי באוקטוברפסט ניתן להגיש‬ ‫רק בירות אותנטיות ממינכן.‬
‫פתחנו בחקירה. בזאת, אוהל הבירה שלך סגור.‬
‫אנו מגישים בירה ממינכן.‬ ‫מה פשר הפשיטה הזו?‬
‫רק נאסוף דוגמיות.‬
‫ישנן חשדות‬
‫שאתה מוכר בירה מנירנברג תחת תווית מזויפת.‬
‫אפשר להציע לך דבר מה, גברת הופלינגר?‬
‫וויסקי סקוטי?‬
‫שנאפס פירות?‬
‫ברנדי בטעם פטל?‬
‫שמעי בעצתי ותגמרי עם זה מהר.‬
‫חיכית די והותר.‬
‫או שמא תעדיפי וויסקי סקוטי?‬
‫באתי בשמו של בעלי.‬
‫הוא היה מעדיף לבוא הנה בעצמו.‬
‫את בני האדם, גברת הופלינגר...‬
‫קשה לפתות.‬
‫יש צורך בכוח, במהירות, ומעל הכול, בנחישות.‬
‫מי שמהסס...‬
‫מפסיד.‬
‫אתה...‬
‫הרסת הכול!‬
‫את העולם כולו!‬
‫את קוצר את מחשבות ראשי.‬
‫באת לכאן...‬
‫ונטלת חיי אדם!‬
‫ואתה מצפה שנבלע את זה בשקט?‬
‫נלחמנו במשך שנים! שנים!‬
‫ואתה...‬
‫והפאר שלך!‬
‫הבטחתי לבעלי...‬
‫תרגום כתוביות: טל לוריא‬