‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎FĂ TOT CE POȚI
‎- La o parte! ‎- Dispari, boule!
‎O POVESTE BAZATĂ PE EVENIMENTE REALE
‎Deci, urează-mi noroc!
‎Mă întorc imediat.
‎Tată!
‎Nu!
‎Tată!
‎Unde ai fost?
‎Nicăieri.
‎Știi ce e în joc.
‎Nu doar pentru mine, pentru ambele.
‎Nu te găseam și m-am pierdut.
‎Încetează!
‎Cu cine?
‎Bună dimineața!
‎Luggi?
‎Hei!
‎Uită-te la mine!
‎Ce e?
‎Spune-mi!
‎Ce e?
‎Spune-mi! Ce e?
‎Spune-mi, ce e?
‎Ai dat chix, Glogauer. ‎Și urăsc să fiu dezamăgit.
‎Nu exista altă cale.
‎Hoflinger era prea atașat de viața ‎ca să se sinucidă.
‎Mă așteptam la o soluție curată, ‎nu la așa o dezamăgire.
‎Hoflinger era un om decent. ‎Nu merita asta.
‎Nu am vrut să fie eliminat.
‎Ce tot mormăi?
‎Cu tot respectul, dle Prank, ‎vor da vina pe canibali.
‎Crezi că poliția e așa de proastă?
‎Hai, dispari!
‎La dracu' cu lotul al cincilea!
‎Știi, dle Prank…
‎suntem la fel, dumneata și cu mine.
‎Mai mult decât crezi.
‎Eu stau mai mult în partea întunecată
‎iar dumneata în partea luminată a lunii,
‎dar e tot luna.
‎La revedere!
‎O zi bună!
‎Dle Hoflinger.
‎Tatăl dumitale a avut ‎de-a face cu oamenii ăștia?
‎E o grădină zoologică cu oameni ‎la Wiesn anul ăsta.
‎Cu samoani din Marea Sudului.
‎Canibali?
‎Momentan, ei presupun că samoanii…
‎au luat rămășițele tatălui dumitale și…
‎Cine a făcut-o?
‎L-am arestat pe șef imediat.
‎Stai liniștit, verificăm fiecare pistă.
‎Dar…
‎e un caz ciudat.
‎- Ce e de verificat? ‎- Nereguli.
‎Nereguli?
‎Îmi pare foarte rău.
‎Tatăl dumitale avea ceva la el
‎când l-ați văzut ultima oară?
‎Robinetul lui auriu.
‎Îl ținea mereu în buzunar.
‎- Haide! La stânga! ‎- Ce e?
‎Haide!
‎Ce facem?
‎Habar nu ai, nu?
‎Lucrul de la care nu te-ai putut abține
‎poate duce la sarcină.
‎Vreau să iei asta în serios.
‎Dacă scoți un cuvânt, îți tai beregata.
‎Ce e aia?
‎Esență de oțet.
‎Trebuie să te încrezi în mine.
‎Noi, femeile, suntem cumva la fel.
‎Ai înnebunit?
‎- Nu fac așa ceva. ‎- Ba da!
‎Ce va spune tatăl tău
‎când fiica lui decentă se va umfla ‎cât o vacă gestantă?
‎Azi nu e o zi bună.
‎E ceasul cel mai întunecat ‎pe care l-am avut, mai exact.
‎Pentru mine…
‎pentru băieți…
‎pentru voi toți.
‎Soțul meu a fost unul dintre voi.
‎Era mândru să lucreze cu voi.
‎Ați fost familia lui.
‎Știu ce-a însemnat pentru voi.
‎Moartea lui subită…
‎- înseamnă… ‎- Tata nu a murit.
‎A fost ucis.
‎Roman.
‎De o hoardă de sălbatici fără Dumnezeu ‎care au fost strămutați.
‎Poliția știe, dar nu face nimic.
‎Nu e locul potrivit, Roman.
‎Ai spus-o chiar tu.
‎Asta era familia lui…
‎sângele lui, berea lui.
‎Azi e tatăl meu, ‎mâine vor fi copiii voștri.
‎Să trimitem canibalii în iad! ‎Cine e cu mine?
‎Vă rog, duceți-vă acasă! Rugați-vă!
‎Nu am chef să mă rog.
‎Să mergem deci!
‎Îi vom atârna pe străini ‎de următorul copac.
‎- Da! ‎- Să mergem!
‎Să mergem!
‎Pregătiți-vă! Să mergem!
‎Roman!
‎Ce faci?
‎Cineva trebuie s-o facă.
‎Fac rău familiilor noastre. Le arătăm noi.
‎- Îi zdrobesc! ‎- Le arătăm noi!
‎Să mergem, haideți!
‎Vin.
‎Hei!
‎Era inevitabil.
‎Adunați-vă în spatele meu!
‎- Oprește-te, Hoflinger! ‎- Ia te uită!
‎Poliția îi protejează pe ucigași. Grozav.
‎Da, și îți spun de ce. ‎Nu permit ohlocrația.
‎Haideți!
‎- Haideți! ‎- Haideți!
‎Ce am zis? Stați acolo!
‎Sau următorul glonț ‎o să-ți lovească craniul.
‎Chiar mă testezi, nu?
‎Atunci, trage!
‎- Bate-l! ‎- Rămâi acolo!
‎Nu suntem criminali.
‎Hoflinger…
‎te înțeleg.
‎Dar, vezi tu, ‎șeful va fi dus la spânzurătoare oricum
‎fiindcă și-a asumat responsabilitatea.
‎Ar trebui să-i împace pe toți, nu?
‎Vreau să văd cum porcul suferă.
‎La fel ca tatăl meu.
‎Acei oameni sunt ‎din cealaltă parte a pământului.
‎Sunt bieți transfugi
‎care și-au vândut sufletul ‎pentru câteva mărci. Și de ce?
‎Fiindcă o foamete le distruge insula.
‎O insulă din protectoratul german ‎din Marea Sudului.
‎Deci acum e vina noastră?
‎N-am spus asta.
‎Activez de ceva vreme.
‎Sunt un polițist bătrân și am văzut multe.
‎Vezi tu, rana de la capul tatălui tău…
‎Ridică întrebarea: e o bestie în libertate
‎pentru care bietul șef ‎trebuie să fie țapul ispășitor?
‎Și eu mă întreb…
‎dacă ești un moș care a citit ‎prea multe romane ieftine.
‎Și am văzut o fiară ridicându-se din mare.
‎Și pe coarne avea zece coroane.
‎Iar bestia pe care am văzut-o ‎semăna cu o panteră
‎și avea picioare de urs și gură de leu.
‎Deci, dragă Urban, ai ceva pentru mine?
‎Să sperăm că o poți folosi. ‎Codoașa are un fiu în regiment.
‎Interesant.
‎Tu, pune mai multe cranii! ‎Ar trebui să fie înfricoșător!
‎Faceți Münchenul să strălucească!
‎Vei prelua hanul, Ludwig. ‎Am nevoie de tine la fabrica de bere.
‎O să mă asigur că totul va continua ‎cum a vrut tata.
‎Stai!
‎Vrei să preiei operațiunea?
‎Distribuția?
‎Dar cum? Ești femeie, mamă.
‎Sunt moștenitoarea.
‎Tatăl tău n-a deținut niciodată fabrica.
‎Dar eu sunt primul născut.
‎Am verificat rapoartele. ‎Știi că suntem datori.
‎Nu avem timp pentru extravaganțe ‎ca exporturile și altele.
‎Deibel e o fabrică de bere tradițională ‎și va rămâne așa.
‎O să mă ții la curent cu situația actuală.
‎Ne vom descurca, cu ajutorul Domnului.
‎Cât timp rămânem împreună.
‎Faci o mare greșeală.
‎- Tata mi-a promis… ‎- Nu îndrăzni!
‎Vă rog, opriți-vă!
‎Nici măcar nu e îngropat, ‎iar voi vă luptați pentru afacere?
‎Ne-am înțeles?
‎Asta e.
‎Hei!
‎Voi restructura hanul.
‎Serios?
‎Încă îți poți realiza visurile.
‎Vei prelua totul într-o zi.
‎Îți curge bere prin vene, cum spunea tata.
‎Prostii!
‎O să-l restructurez.
‎E prea normal. ‎Prea plictisitor. Prea „Giesing”.
‎Da…
‎atunci fă-l să nu fie normal!
‎Tu ești șeful.
‎Ai mai multe libertăți decât mine.
‎„Prea Giesing”.
‎Ești nebun.
‎Idiotule!
‎Du-te și cere-i scuze mamei, idiotule!
‎Sângele lui Hristos a fost vărsat. ‎Ignatz Hoflinger era fără păcat.
‎Un om onorabil,
‎care a considerat de datoria lui ‎nu doar fabricarea de bere de calitate,
‎ci și comuniunea.
‎Ne luăm rămas bun de la un om ‎care a trecut în neființă prea devreme.
‎Urmașii lui să fie consolați
‎că Ignatz Hoflinger va trăi în continuare.
‎Prin fiii lui ‎ca și prin berea lui de calitate.
‎Condoleanțe, dnă Hoflinger!
‎Soțul dumitale nu va fi uitat.
‎O moarte tragică.
‎Mulțumesc!
‎Dle consilier,
‎am nevoie de garanția dumitale ‎că putem păstra lotul la Wiesn.
‎Trebuie să respectăm regulile, ‎iar regulile spun
‎că lotul trebuie să fie licitat din nou.
‎Dacă pierdem lotul, suntem distruși.
‎Și nimeni nu vrea asta.
‎O să văd ce pot face.
‎Și?
‎Nemernicul!
‎Nu are respect pentru morți.
‎Vino!
‎O zi bună!
‎Dnă Hoflinger?
‎Mă numesc Curt Prank.
‎Ea e fiica mea, Clara.
‎Condoleanțele mele!
‎Mulțumesc!
‎Vii?
‎Îi cunoști?
‎Nu.
‎Am auzit de licitație.
‎Știți că avem nevoie de lot.
‎Am nevoie de cuvântul tuturor
‎că nu veți licita pentru lot.
‎Ești nebună, Maria? ‎Nimeni nu i-ar face asta lui Ignatz.
‎Cuvântul vostru ‎la înmormântarea tatălui meu.
‎Ne bazăm pe voi.
‎Chiar și într-o zi atât de rece…
‎se simt razele de soare…
‎Dră Clara.
‎Bună ziua!
‎Prank.
‎Stifter.
‎Mi-e foame, tată.
‎- Îți aduc ceva? ‎- Nu, mulțumesc!
‎Tânărul Hoflinger a pregătit ‎un ospăț copios.
‎Poate un om delicat ca dumneata ‎să-l digere?
‎Nu port corsaj.
‎Așadar, da.
‎Farfuriile sunt acolo.
‎Mulțumesc!
‎Maria.
‎Condoleanțele mele!
‎Mulțumesc!
‎- Îmi pare rău. ‎- E în regulă. Știu.
‎Știu.
‎Condoleanțe!
‎De ce n-ai spus că nu ești slujnică?
‎Ar fi schimbat ceva?
‎Îmi pare rău.
‎Am nevoie de tine în pub, Roman. Vii?
‎Noi, berarii, controlăm ‎majoritatea hangiilor din München.
‎Hoflinger a fost o excepție.
‎Era berar și hangiu.
‎Era greu de înduplecat, nu?
‎Hangiii ne-au controlat mereu cu Wiesn,
‎dar le cumpărăm treptat hanurile ‎și cu ele și loturile.
‎Oricum, dragii mei colegi ‎și cu mine ne bucurăm
‎că e mort.
‎Și văduva?
‎Așteptăm. Fiecare pe cont propriu.
‎Ce așteptăm?
‎Ca ea să arate slăbiciune.
‎Dumneata nu?
‎Vreau să-mi prezint condoleanțele.
‎Desigur.
‎Ce?
‎Nimic.
‎- Nimic? Ce? ‎- Da, nimic.
‎Boule!
‎Oricum, cine e ea?
‎- Cine? ‎- Cine crezi?
‎- Aia cu fața de păpușă. ‎- Nu știu.
‎Nu știi nimic.
‎Și ce face?
‎Nu știu, boule!
‎Construim un viitor ‎pentru München pentru toți.
‎Nu trebuie să-ți spun asta. ‎Ești om de afaceri.
‎Viitorul e al celor suficient de curajoși ‎să îi dea formă.
‎Plecăm.
‎Stifter.
‎Prank.
‎Dră Clara.
‎Care-s florile tale favorite?
‎Trandafirii negri.
‎Sunt greu de găsit.
‎Nu doar trandafirii.
‎Fiecare cu ce-i place.
‎Licităm un lot la Oktoberfest.
‎Proprietar: orașul München, ‎reprezentat de consilierul Urban.
‎Fost chiriaș: Hoflinger, Ignatz.
‎Dna Maria Hoflinger, 1.000 de mărci.
‎Și mai e o ofertă.
‎Ce?
‎Ce naiba a fost asta? Ai promis.
‎Liniște, vă rog!
‎Dna Gertrude Jakobmeyer.
‎Două mii de mărci!
‎Ce?
‎Ce faci, Gerdi?
‎Tatăl meu te-a ajutat.
‎Încetează cu prostiile!
‎Liniște, vă rog!
‎Două mii de mărci…
‎o dată…
‎de două ori și…
‎Două mii cinci sute.
‎Oferta e de 2.500 de mărci. ‎Două mii cinci sute o dată.
‎Două mii cinci sute de două ori…
‎Trei mii.
‎Trei mii de mărci.
‎Oferta e de 3.000 de marci.
‎Trei mii de mărci o dată.
‎Trei mii de mărci de două ori…
‎Licitația e astfel încheiată.
‎Acum vezi cât face ‎ajutorul lui Dumnezeu.
‎Ne vom îneca în bere.
‎Trebuie să vă plătesc cu bere ‎până la noi ordine.
‎Am pierdut lotul.
‎Nu se poate!
‎Vitus!
‎Da, șefa?
‎Comanda lunară trebuie livrată ‎imediat regelui.
‎Mă ocup eu.
‎- Și zece butoaie, drept cadou. ‎- Bine.
‎Pentru ce, mamă ?
‎Bunicul meu a construit ‎toate astea, fiule.
‎De-a lungul anilor.
‎Mereu ziceau, Deibil, ‎idiotul ăla cu malțul,
‎nu știe nici să citească, nici să scrie.
‎Toată lumea ar fi înțeles ‎dacă ar fi renunțat.
‎Dar a luptat.
‎Exact ca tatăl tău.
‎Până când am obținut licența regală.
‎Nu voi permite nimănui să ne ia asta.
‎Înțelegi?
‎Niciodată.
‎Nimic nu ne stă în cale.
‎Vom scrie istoria Oktoberfest.
‎Aș vrea ceva de la dumneata în schimb.
‎Se poate?
‎Adresa fiului meu.
‎Garantez siguranța mamei și a băiatului.
‎La ce te gândești?
‎Vreau să-i ofer o educație adecvată.
‎- Trebuie să plece din München. ‎- Bine, dar la momentul potrivit.
‎Până atunci, consideră-ți secretul ‎bine păstrat!
‎Felicitări!
‎Acum ai tot ce-ți doreai.
‎Dar a fost…
‎ei bine…
‎noroc, nu?
‎Că acei canibali din Wiesn
‎s-au înfruptat din Hoflinger.
‎Un accident tragic.
‎Noi numim asta capriciu al sorții.
‎Dar nu e de glumit cu asta, dle Urban.
‎- Deci, unde mergem acum? ‎- Trebuie să merg acasă la familie.
‎Haide, e încă devreme.
‎Ce zici, Anita? Vrei să mergi la Laterne?
‎Ia te uită!
‎Hoflinger.
‎Nu e băiatul berarului?
‎Nu voiai să mergi acasă?
‎Pe curând, micuțule!
‎Să te distrezi, Fierment! Haide!
‎Nu te-am văzut în pinacotecă.
‎Ce e?
‎Mi-e foarte sete.
‎Tatăl meu a murit.
‎Și al meu.
‎Să sperăm că bătrânii ‎și-au luat vremurile cu ei.
‎Condoleanțe!
‎Am o întrebare.
‎Pentru că tu… ‎Zi-mi dacă e o prostie, bine?
‎Știi atâția artiști și aș vrea să…
‎te întreb…
‎dacă vrei să treci pe la han cândva?
‎În Giesing?
‎„Minz și Maunz, pisicile…
‎și-au ridicat labele.
‎Miau, miau!
‎Va muri arsă de vie.
‎Lacrimile le curgeau…
‎ca un pârâu la Wiesn.”
‎A băut prea mult.
‎De asta a trebuit să moară Ignatz? ‎Vrei să ne distrugi?
‎- Nu e vina mea, Maria. ‎- Vorbește!
‎Nu am nimic de spus.
‎Vorbește!
‎Johannes e în regiment,
‎și au amenințat ‎că-l trimit pe front în China.
‎E o revoltă sângeroasă acolo.
‎- Ce trebuia să fac? ‎- A fost Urban?
‎Nu știu.
‎Să-ți fie rușine!
‎Și tu ești mamă.
‎Ai fi făcut totul pentru băieții tăi.
‎Te lupți cu puteri superioare, Maria.
‎Primul cort de bere bavarez ‎cu spațiu pentru 6.000 de invitați!
‎Azi e ceremonia de inaugurare!
‎Debut mondial la Wiesn anul acesta!
‎Veți fi uimiți!
‎Mamă.
‎Împart ăștia peste tot.
‎Boul ăsta ne-a luat lotul.
‎PRIMUL CORT BAVAREZ CU BERE
‎Ți-a ucis tatăl.
‎DRAGA TA COLINA
‎WILHELMINE ȘI FRIEDRICH
‎Pot să intru?
‎Desigur.
‎M-am văzut din nou cu el.
‎Cât de proști sunt?
‎Sunt oamenii lui Luggi.
‎Îmi pare rău. Aș fi venit mai devreme,
‎dar Denhardt nu știa ce să poarte, ‎din nou.
‎- Idiotule! ‎- Cui îi pasă?
‎Sunteți aici acum.
‎Și nu plecăm curând. ‎Ți-i prezint pe Thomas, Fanny…
‎Și oriunde e Fanny, ‎papa dansează îmbrăcat în chiloți.
‎Anita, Stephan, prietenul meu rus Vassili,
‎Denhardt și Thomas ‎de la revista Simplicissimus.
‎Toți sunt artiști demenți, părerea mea,
‎dar adoră berea ta.
‎O, Ludwig! Fix așa cum ne place.
‎E timpul pentru niște absint.
‎Dră Clara.
‎Băieții de la astfel de petreceri…
‎Nu înțelegi.
‎Ba da.
‎Și, dacă am înțeles bine, ‎a uitat de mult de dumneata.
‎Pentru bărbați…
‎e o plăcere… de scurtă durată.
‎Ne-am pierdut tații.
‎Perioada inocenței s-a terminat.
‎Coincide cu o epidemie.
‎Catolicismul…
‎e izgonit din societate.
‎Și ce se află dedesubt iese la suprafață.
‎Nu e sfârșitul lumii.
‎Mai degrabă…
‎începutul.
‎Vezi semnele vremurilor!
‎Nu-l asculta pe Thomas! ‎Se gândește la romanul lui.
‎Denhardt vrea să-ți vadă schițele.
‎Dacă îl convingi, ‎nu vei avea nevoie de academie.
‎Denhardt!
‎Bună!
‎Ei bine, da, nu știu…
‎Fratele tău e acolo?
‎Bună! Nu știu.
‎Poți să-l chemi, te rog?
‎Loisl! Unde e Roman?
‎De unde să știu? Probabil pe afară.
‎Îmi pare rău.
‎Pe cine avem aici?
‎Lăsați-ne să plecăm!
‎Sunteți Fanny zu Reventlow?
‎V-am citit toate cuvintele ‎din Zürcher Diskussionen.
‎- Ar trebui să plecăm, dră Clara. ‎- Mulțumesc!
‎Doamnelor și domnilor,
‎puțină atenție, vă rog !
‎Pentru minunata Fanny.
‎Aceasta e o poezie ‎a admiratului nostru profesor Nietzsche.
‎Care am auzit că nu se simte așa de bine.
‎Thomas crede că se potrivește.
‎Semnele vremurilor. Ascultă!
‎„M-am înălțat prea tare
‎Peste om și animal
‎Acum, când vorbesc
‎Nimeni nu vorbește cu mine
‎Am devenit prea singur
‎Și prea înalt
‎Aștept
‎Ce tot aștept?
‎Aproape, stau norii
‎Aștept
‎Primul trăsnet”
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi