A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
ADJ BELE MINDENT
- Félre! - Söprés, te mihaszna!
IGAZ TÖRTÉNET ALAPJÁN
Nagyon drukkolj nekem!
Gyorsan meglesz.
Apa!
Ne!
Apa!
Hol volt eddig?
Sehol.
Tudja, mi történhetett volna?
És nem csak velem.
Önt kerestem. De eltévedtem közben.
Hagyja már abba!
Kivel feküdt le?
Jó reggelt!
Luggi!
Luggi?
Hahó!
Nézz már rám!
Mi történt?
Szólaljatok már meg!
Mi történt?
Halljam! Mi történt?
Szólalj már meg!
Elszúrta, Glogauer. És tudja, hogy utálom, ha csalódnom kell.
Nem tehettem mást.
Az öngyilkosság egyszerűen nem lett volna elég hihető.
Zökkenőmentesen akartam letudni a dolgot, erre tessék.
Hoflinger rendes ember volt. Nem ezt érdemelte.
Nem én akartam eltüntetni.
Mit mondott?
Ne vegye tiszteletlenségnek, de úgyis a kannibálokra fogják fogni.
Hülyének nézi a rendőröket?
Hát...
Tűnjön a szemem elől!
Ez az átkozott ötödik hely.
Tudja, Mr. Prank...
mi ketten nagyon hasonlítunk egymásra.
Jobban, mint hinné.
Én lehet, hogy a Hold sötét oldalán
élek, ön pedig a világos oldalán,
de ettől még mindketten a Holdon élünk.
Viszontlátásra!
Legyen szép napja!
Mr. Hoflinger!
Kapcsolatban állt az apja ezekkel az emberekkel?
Az idei Oktoberfestre hozták őket bemutatni.
Szamoaiak.
Kannibálok?
Jelenleg azt feltételezzük, hogy náluk vannak...
az édesapja maradványai, és...
Akkor ők tették?
Letartóztattuk a törzsfőnököt.
De minden szálat fel fogunk göngyölíteni.
De...
elég sajátos az ügy.
- Hogy érti? - Sok furcsaság övezi.
Furcsaság.
Nagyon sajnálom.
Volt az édesapjánál valami, amikor utoljára látta?
Az aranycsapja.
Mindenhova magával vitte.
- Lent balra! - Hova megyünk?
Gyorsan!
Mire készül?
Hát nem érti?
Teherbe eshet attól, amihez tegnap úgy megjött a kedve.
Úgyhogy nagyon komoly a helyzet.
Ha egy szót mer erről szólni bárkinek, felhasítom a torkát.
Ez meg micsoda?
Ecetkivonat.
Muszáj lesz megbíznia bennem.
Egy dologban minden nő hasonlít.
Megőrült?
- Én biztos nem fogom... - De.
Az apjának előbb-utóbb fel fog tűnni, hogy hogy meghízott a karcsú kislánya.
Szomorú nap ez mai.
Életünk legszomorúbb napja.
Nekem is.
A fiúknak is.
És nektek is.
A férjem egy volt közületek.
És erre nagyon büszke volt.
Ti voltatok a családja.
Tudom, hogy mennyire szerettétek.
Az, hogy ilyen váratlanul meghalt...
- mindenkit... - Apa nem meghalt.
Hanem megölték.
Roman!
Pogány vademberek, akiknek semmi keresnivalójuk itt.
De a rendőrség mégsem tesz semmit.
Roman, ne előttük!
De hisz te magad mondtad.
Ők voltak a családja.
Egy vér, egy sör.
Ma apámat gyászoljuk, holnap a gyerekeiteket fogjuk.
Küldjük pokolra ezeket a kannibálokat! Ki tart velem?
Kérlek, ne, csak menjetek haza! Imádkozzatok!
Nem imádkozni van kedvem.
Akkor indulás!
Kössük fel őket az első fára!
- Igen! - Menjünk!
Indulás!
Fegyverbe! Nyomás!
Roman!
Mit művelsz?
Valakinek tennie kell valamit.
Nem hagyhatjuk, hogy az életünkre törjenek.
- Ezt megbánják. - Meg ám.
Gyertek, menjünk!
Itt vannak.
Tudtuk, hogy ez lesz.
Maradjanak mögöttem!
- Álljon meg, Hoflinger! - Na!
A rendőrség már a gyilkosokat védi?
Igen, és el is mondom, miért. Nem tűröm el a lincselést.
Utánam!
- Gyerünk! - Menjünk!
Tán rosszul hall?
Még egy lépés, és a következő a fejébe megy.
Nem blöffölök.
Akkor lőjön!
- Adj neki! - Megállni!
Nem vagyunk gyilkosok.
Hoflinger!
Megértem, hogy dühös.
De a törzsfőnök bitófára fog jutni,
mert beismerte a gyilkosságot.
Ezzel megkapják, amit akartak.
Azt akarom, hogy szenvedjen.
Ahogy az apám is szenvedett.
Azok az emberek a világ másik végéről jöttek.
Eladták a lelküket,
keresztény hitre tértek pár márkáért. És tudja, miért tették?
Mert éhezés sújtja a szigetüket.
Ami német protektorátus alatt van.
Tehát mi tehetünk róla?
Nem ezt mondtam.
Régóta vagyok a szakmában.
Sok mindent láttam már.
Az apja fején található sebek sem voltak újak.
Úgyhogy felmerült bennem a kérdés: Miért egy szegény törzsfőnök
fizessen meg egy kóbor kutya bűnéért?
Bennem is felmerült egy kérdés.
Én is ilyen vénember leszek, ha túl sok regényt olvasok?
„És láttam, hogy a tengerből feljön egy fenevad.
Tíz szarva és hét feje volt.
Szarvain tíz korona.
Ez a fenevad, amelyet láttam, párduchoz hasonlított,
lába, mint a medvéé, szája, mint az oroszláné.”
Akkor, drága Urban! Mit sikerült kiderítenie?
Remélem, hasznosnak találja majd. A madámnak van egy fia, katona.
Érdekes.
Te ott, rakj fel még pár koponyát! Minél ijesztőbb, annál jobb.
Világítsuk ki Münchent!
Ludwig, te viszed majd a fogadót. Roman, te a főzdében leszel.
A fontosabb dolgokról én döntök majd apátok akarata szerint.
Várjunk csak!
Te akarod átvenni a főzdét?
Meg az terjesztést?
Mégis miért? Hisz nő vagy.
Papíron enyém minden.
A főzde sosem volt apátok nevén.
De én vagyok az elsőszülött fia.
Átnéztem a könyvelést. Tele vagyunk adóssággal.
Nincs időnk exportálásra, meg ilyen flancos dolgokra.
A Deibel egy régimódi sörfőzde, és az is fog maradni.
Innentől kezdve mindenről számoljatok majd be!
Isten majd megsegít minket.
De össze is kell tartanunk.
Hatalmas hibát követsz el.
- Apa megígérte... - Ne merészeld!
Hagyjátok abba!
Még el sem temettük, de ti már a főzdén marakodtok?
Érthető az új felállás?
Akkor munkára!
Figyelj csak!
Át akarom alakítani a fogadót.
Igen?
Meg tudod majd valósítani az álmod.
Egyszer a tiéd lesz mindez.
Apa is mindig azt mondogatta, hogy sör csörgedezik az ereidben.
Ilyen butaságot.
Át fogom alakítani.
Így túl hétköznapi. Túl unalmas. Túl „giesing”-es.
Akkor...
varázsold nem hétköznapivá!
Te vagy a főnök.
Én meg csak egy senki.
„Túl ‘giesing‘-es.”
Tiszta bolond vagy.
Te dilis.
Inkább menj, és kérj bocsánatot anyától!
Mintha Krisztus vérét ontották volna. Ignatz Hoflinger szeplőtelen ember volt.
Becsületes ember volt,
aki a minőségi sörök főzése mellett, a vallási közösség
elkötelezett híve is volt.
Egy olyan embertől búcsúzunk, aki idő előtt távozott el.
Csak remélni tudom, hogy békét lelnek szerettei abban a tényben,
hogy Ignatz Hoflinger tovább fog élni
a fiaiban és a finom sörében.
Őszinte részvétem, Mrs. Hoflinger.
A férje emléke sosem fog megkopni.
Tragikus nap ez.
Köszönöm.
Tanácsnok úr!
Ígérje meg nekem, hogy megtarthatjuk a helyünket!
Be kell tartanunk a szabályokat, és a szabályok azt diktálják,
hogy a helyet ilyenkor el kell árverezni.
Ha elveszítjük a helyünket, csődbe megyünk.
Azt nyilván senki sem szeretné.
Meglátom, mit tehetek az ügyben.
Na?
Ez egy rohadt szemétláda.
A halottakat sem tiszteli.
Gyere csak!
Jó napot!
Mrs. Hoflinger?
Curt Prank vagyok.
Ő pedig a lányom, Clara.
Őszinte részvétem.
Köszönjük.
Gyere már!
Ismered őket?
Nem.
Hallottam az árverésről.
Nagy szükségünk van arra a helyre.
Szeretnélek megkérni titeket arra,
hogy ne licitáljatok rá.
Ez csak természetes, Maria. Senki se tenne ilyet Ignatzcal.
Akkor megegyeztünk.
Számítunk rátok.
Még egy ilyen dermesztő napon is...
érezni lehet a Nap melegét.
Ms. Clara!
Jó napot!
Prank!
Stifter!
Eszek valamit, apa.
- Kérsz te is valamit? - Nem.
A Hoflinger fiú emberes lakomát állított össze.
Bírja majd az ön finom kis gyomra?
Nincs rajtam fűző.
Úgyhogy igen.
Onnan tud tányért venni.
Köszönöm.
Maria!
Őszinte részvétem.
Köszönöm.
- Úgy sajnálom szegényt. - Tudom.
Tudom.
Részvétem.
Miért nem mondtad meg, hogy nem cselédlány vagy?
Mit számított volna az?
Bocsáss meg!
Szükségem van rád a fogadóban, Roman. Gyere!
A legtöbb müncheni fogadót a mi sörfőzőink látják el sörrel.
Hoflinger kivétel volt ez alól.
Ő egyszerre volt sörfőző és fogadós.
Kemény fickó volt, mi?
A fogadósok az Oktoberfest miatt mindig
előnyben voltak, de a fogadóik felvásárlásával megkapjuk a helyeiket.
Úgyhogy a kollégáimmal örömmel fogadtuk...
a halálhírét.
És az özvegye?
Vele egyelőre kivárunk. Ádáz világ ez.
Mire vártok?
A gyenge pontja előbújására.
Miért? Te miért jöttél?
Részvétet nyilvánítani.
Hát persze.
Mi az?
Semmi.
- Semmi? - Igen, semmi.
Bunkó.
Amúgy ő kicsoda?
- Ki? - Na mégis ki?
- A lány. - Nem tudom.
Ez nem meglepő.
Mivel foglalkozik?
Nem tudom, bunkó.
Egy mindenkit szolgáló jövőt építünk.
De neked magyarázzam? Hisz te is üzletember vagy.
A jövő azoké, akik formálni merik.
Indulunk.
Stifter!
Prank!
Ms. Clara!
Melyik a kedvenc virága?
A fekete rózsa.
Azt nehéz megkaparintani.
Nem csak azt.
Ízlések és pofonok.
Az Oktoberfest egyik helyét fogjuk árverésre bocsátani.
A tulajdonos München városa, amelyet Urban tanácsnok úr képvisel.
A korábbi bérlő pedig Ignatz Hoflinger volt.
Mrs. Maria Hoflinger ajánlata 1000 márka.
És ki is a másik licitáló?
Micsoda?
Mi a franc? Hisz a szavatokat adtátok.
Csendet kérek.
Mrs. Gertrude Jakobmeyer.
Kétezer márka.
Micsoda?
Mit művelsz, Gerdi?
Hisz apa annyiszor kisegített.
Vond vissza az ajánlatod!
Csendet kérek.
Kétezer márka
először,
másodszor...
Kétezer-ötszáz.
A legmagasabb ajánlat 2500 márka. Kétezer-ötszáz először.
Kétezer-ötszáz másodszor.
Háromezer.
Háromezer márka.
A legmagasabb ajánlat 3000 márka.
Háromezer márka először.
Háromezer márka másodszor...
Az árverés ezzel lezárult.
Ennyit Isten segítségéről.
Bele fogunk fulladni a sörbe.
Meghatározatlan ideig sörben tudok csak fizetni.
Elvesztettük a helyünket.
Ilyen nincs.
Vitus!
Igen, főnök?
Azonnal indítsd útnak a császár rendelését.
Igenis.
- És küldj neki tíz hordónyit ingyen! - Rendben.
És mégis miért?
A dédapám építette ezt a főzdét, fiam.
Évekbe telt neki.
Mindenki bolondnak nézte érte, hisz írni, olvasni se tudott.
Mindenki azt hitte, hogy feladja majd.
De ő sosem adta fel.
Ahogy az édesapád sem.
Idővel pedig megkapta a császári engedélyt.
Nem hagyhatjuk, hogy bárki elvegye ezt tőlünk.
Megértetted?
Soha.
Elhárult minden akadály.
Végre történelmet írhatunk.
Ezért cserébe viszont szeretnék kérni valamit öntől.
Megengedi?
A fiam címét.
Nem szeretném, hogy bajuk essen.
Hová gondol?
Csak ki akarom taníttatni a fiút.
- Hogy ne maradjon Münchenben. - Lesz majd lehetősége rá.
A titkát addig természetesen megőrzöm.
Akkor gratulálok!
Megkapta, amire vágyott.
Furcsa...
hogy...
milyen szerencsések egyesek.
Azok az Oktoberfestes kannibálok pont Hoflingerből akartak nassolni.
Tragikus, ami vele történt.
De hívhatjuk a sors fintorának is.
Viszont én az ön helyében nem viccelődnék ezen.
Na? Hova tovább?
Én hazaindulok.
Ne már! Fiatal még az este.
Nem, Anita? Nézzünk el a Lámpásba!
Ó!
Hoflinger!
Ő a sörfőzdés fia, ugye?
Nem indulni akartál?
Szia, kis haver!
Jó mulatást, Fierment!
Menjünk!
Nem találtalak a képtárban.
Mi a helyzet?
Inni jöttem.
Meghalt az apám.
Ismerős.
A begyöpösödött hagyományaik bezzeg maradnak.
Részvétem.
Megkérhetlek valamire?
Te... Mondd, ha butaságot kérek!
Te annyi művészt ismersz. Valamikor...
eljönnétek
a fogadónkba?
A giesingibe?
„Minz és Maunz a macskák
a mancsaikat rázták.
‘Miau!
Miau!‘
Eleven elégett a kislány.
Potyogtak a könnyeik elfolyva...
az Oktoberfest mellett folyó kis patakba.”
Túl sokat ivott.
Te öletted meg. Tönkre akarsz tenni minket.
- Nem én voltam, Maria. - Akkor ki?
Nem mondhatom el.
Beszélj!
Johannes katonaként szolgál,
és megfenyegettek, hogy kiküldik az ezredét a kínai frontra.
Valami rohadt felkelést leverni.
- Nem tehettem mást. - Urban fenyegetett meg?
Nem tudom, ki volt.
Gyalázatos vagy.
Te is anya vagy.
Te is bármit megtennél a fiaidért.
Ezek az emberek nagyon magas körökben mozognak.
Ma kezdik el megépíteni Bajorország első 6000 fős sörsátrát!
Ebből az alkalomból ma ünnepséget tartanak a helyszínen!
Történelmet fog írni az idei Oktoberfest!
Nem fognak hinni a szemüknek!
Anya!
Ezt osztogatják városszerte.
Ezé a seggfejé lett a helyünk.
ÓRIÁS SÖRSÁTOR
Ő ölette meg az apádat.
A TI COLINÁTOK
WILHELMINE ÉS FRIEDRICH
Bejöhetek?
Persze.
Megint egymásba botlottunk.
Hát ezek meg miféle őrültek?
Ők Luggi barátai.
Bocsánat. Jöttünk volna korábban is,
de Denhardt nem tudta eldönteni, mit vegyen fel.
- Hülye! - A lényeg, hogy itt vagytok.
És még itt is leszünk jó sokáig. Bemutatom Thomast, Fannyt...
Fanny mellett még a pápa is alsóneműben táncolna.
Anitát, Stephant, az orosz barátomat, Vaszilijt,
Denhardtot, Thomát, akik a Simplicissimusba írnak.
Kicsit mindegyikük zakkant,
de imádják a sörötöket.
Azta! Ludwig! Nagyon eltaláltad az ízlésünket.
Ennél méltóbb hely nincs is az abszinthoz.
Ms. Clara!
A férfiak, akik ilyen mulatságokba járnak...
Ön ezt nem értheti.
Nagyon is értem.
És szerintem a fiatalember már rég el is felejtette önt.
A férfiak...
elég gyorsan képesek továbblépni.
Itt mindenki elvesztette az apját.
Ideje neked is felnőnöd.
Olyan ez, mint egy járvány.
A katolicizmus...
ki lesz űzve az életünkből.
És így a felszínre tud törni, amit eddig elnyomott.
De ez nem a világvége.
Inkább...
a kezdete.
Figyelj az ómenjeire!
Téged is a regényével untatott Thomas?
Denhardt kíváncsi a műveidre.
Az ő szava többet ér az iskolákénál.
Denhardt!
Szia!
Azt se tudom...
Itt van a bátyád?
Szia! Nem tudom.
Elő tudnád keríteni?
Lois! Roman merre van?
Honnan tudjam? Biztos elment valahova mulatozni.
Sajnálom.
Kikhez van szerencsém?
Menjünk!
Ön Fanny zu Reventlow?
Minden cikkét olvastam a Zürcher Diskussionenben.
- Menjünk, Ms. Clara! - Köszönöm.
Hölgyeim és uraim!
Figyelmet kérek.
A mi csodálatos Fannynknak.
Ezt a költeményt nagyra becsült mentorunk, Nietzsche írta.
Aki jelenleg nincs valami jó bőrben.
Thomas szerint ti értékelni fogjátok.
Itt egy ómen. Hallgasd csak!
„Túlnőttem
emberen és állaton:
Most ha szólok,
senki sem válaszol.
Túl magasra nőttem,
a magány szintjére ―
Csak várok ―
valamiért, valamire.
Fekete felhők látnak már csak ―
Csak várom,
csak várom,
hogy egy villámuk végre belém csap.”