‫אני מצטער. פספסתי את הנקודה הקטלנית,‬ ‫אסיים את זה מהר.‬
‫אסקלדד.‬
‫רציתי שנהיה חברים.‬
‫כן, ביורן.‬
‫אתה…‬
‫החבר…‬
‫האחד והיחיד שלי.‬
‫היפרד ממני.‬
‫אז…‬
‫מצטער שחיכית, ילד.‬
‫בוא.‬
‫אני אשחק איתך.‬
‫לעזאזל.‬
‫משהו בו השתנה.‬
‫אז מי לדעתך ינצח, נסיך?‬
‫רוצה להמר על זה?‬
‫זה לא משנה מי ינצח.‬
‫אעצור אותם לפני שאחד מהם ימות.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫דו־קרב בין שני סייפים מומחים‬ ‫זה לא משהו שרואים מדי יום.‬
‫אם כך…‬
‫מי חזק יותר מביניהם, לדעתך?‬
‫דעתי?‬
‫בוא נראה…‬
‫אסקלדד, אני מניח.‬
‫הייתי מהמר עליו.‬
‫אני לא מהמר.‬
‫למה אתה חושב כך?‬
‫זו ההרגשה שלי. ההילה שלו…‬
‫ת'ורפין ניצח אותך.‬
‫האם אסקלדד חזק אפילו יותר?‬
‫נסיך חצוף שכמוך. אתה לועג לי?‬
‫בין שלושתנו,‬ ‫אין סיכוי שאני החלש ביותר. הבנת?‬
‫זה לא פשוט, אי אפשר לומר‬ ‫מי חזק או חלש יותר.‬
‫זה מעניין, כי אי אפשר למדוד‬ ‫הפסד או ניצחון.‬
‫אני לא מעוניין.‬
‫אז את בחורה, אחרי הכול.‬
‫מה קרה, ת'ורפין?‬
‫תקוף אותי.‬
‫בואו נסיים לפני שהשלג יגבר.‬
‫אינך משאיר לי ברירה.‬
‫הנה. עכשיו קל יותר לתקוף אותי, נכון?‬
‫בוא, פרחח.‬
‫רואה?‬
‫אתה עדיין לא מבין למה זה נגמר ככה?‬
‫אני חוזר בי. זה איננו דו־קרב.‬
‫אסקלדד מכיר את ההרגלים של ת'ורפין,‬ ‫הוא צופה את תנועותיו.‬
‫הם נלחמו כבר כמה פעמים.‬
‫מה הסיבה לדו־קרב?‬
‫אני לא יודע. לא שאלתי.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫הילד הזה לא לומד.‬
‫הפכת להיות יהיר, כי הבסת את ת'ורקל?‬
‫כבר נמאס לי מזה.‬
‫די! זה מספיק!‬
‫באמת חשבת שתוכל להביס אותי עם זרוע אחת?‬
‫באמת…‬
‫זה יום נהדר מבחינתי.‬
‫עצור!‬
‫זה מספיק.‬
‫הוא מחוסר הכרה.‬
‫ניצחת.‬
‫הוא באמת עוצר אותו?‬
‫ת'ורפין.‬
‫היי, ת'ורפין.‬
‫אתה מבין, נכון?‬
‫הדו־קרב נגמר.‬
‫הפסדת.‬
‫תפסיק. זה נגמר.‬
‫ממזר שכמוך!‬
‫איבדת את ההכרה.‬
‫הוא היה מוכן להרוג אותך.‬
‫תעשו דו־קרב נוסף כשהזרוע שלך תחלים.‬
‫התוצאה תהיה זהה גם אז.‬
‫זה לא בגלל שהוא פצוע.‬
‫הטיפש הזה הפסיד בגלל שהוא טיפש.‬
‫בדרך כלל אתה חושב תוך כדי לחימה.‬
‫אבל הדם עולה לך לראש ואתה דופק הכול.‬
‫ראיתי במבט שלך שאתה מכוון לצוואר שלי.‬
‫אתה מאבד את קור הרוח, צווח בקול…‬
‫ומנופף בחרב כמו טיפש בשדה הקרב.‬
‫נו, באמת. לאף אחד מכם אין טיפה של חן.‬
‫זה בדיוק כמו שביורן אמר.‬
‫אני שונא לוחמים.‬
‫במיוחד את הלוחמים הנורדים. הוויקינגים.‬
‫האדם הראשון שהרגתי היה לוחם נורדי.‬
‫לאיש הזה לא היה חן.‬
‫הוא היה אבא שלי.‬
‫ילד…‬
‫אספר לך, כדי שתדע…‬
‫איך להרוג מישהו שאתה מתעב.‬
‫טוב… אוי, זה חם.‬
‫אני זקן מדי לזה.‬
‫היזהר, מאחוריך.‬
‫אימי הייתה שפחה.‬
‫אימי הייתה חולה מאוד ולא יכלה לעבוד.‬
‫מגיל צעיר מאוד עבדתי בנפחות ובאורוות.‬
‫תמיד הייתי מכוסה באפר,‬ ‫בפיח או בצואת סוסים,‬
‫שצבעו אותי בשחור, או בלבן.‬
‫לכן קראו לי "אסקלדד".‬
‫המשמעות היא "מכוסה אפר".‬
‫לורד אולף חזר הביתה!‬
‫הוא שוב ניצח!‬
‫אבא שלי נולד למשפחה חזקה ביוטלנד.‬
‫לורד אולף!‬ ‫-ברוך הבא הביתה!‬
‫הוא אהב אלכוהול, נשים והרג.‬
‫ובכן, הוא היה ויקינג טיפוסי.‬
‫היו לו כמה ילדים כמוני מכמה נשים שונות…‬
‫אבל הוא נתן שמות‬
‫רק לילדים שנולדו לו מאשתו.‬
‫סביר להניח שהוא אפילו לא זכר‬ ‫את פניהם של ילדיו האחרים.‬
‫כשאימא שלי הייתה צעירה,‬
‫היא הייתה השפחה האהובה על אבי.‬
‫אבל כשהיא חלתה, הוא התייחס אליה כמו לכלבה.‬
‫למדתי שהחיים הם קשים…‬
‫אבל במובן מסוים, אימי ראתה את זה אחרת.‬
‫אימי דיברה הרבה על אחד מאבותינו,‬ ‫ארתוריוס הגיבור.‬
‫היא סיפרה את אותו הסיפור אינספור פעמים.‬
‫זו הייתה האגדה על הגנרל‬
‫שהגן על המולדת של אימי מפלישת הברברים‬ ‫לפני 500 שנים.‬
‫היא האמינה באגדה שהגיבור יקום לתחייה…‬
‫ושביום מן הימים, הוא ישוב כדי להושיע אותה‬ ‫מהמחלה והמעבדות.‬
‫היא חזרה על כך פעמים כה רבות,‬ ‫עד שגם אני התחלתי להאמין בזה.‬
‫מעבר למערב הרחוק…‬
‫במקום מושלם שאליו לא יגיע האדם הרגיל.‬
‫אומרים שארתוריוס הגיבור שוכן בגן העדן הזה.‬
‫הארץ המובטחת שלווה ושופעת‬ ‫ושם איש אינו מזדקן או מת.‬
‫כביכול, הגיבור הזה נמצא שם כעת‬ ‫ומטפל בפצעי הקרב שלו.‬
‫ביום מן הימים הוא יוביל צבא,‬
‫יהרוג את הברברים…‬
‫וישלוט בעולם כולו.‬
‫השבט של אימא שלי חיכה לזה.‬
‫הם חיכו במשך 500 שנים.‬
‫הגיבור עדיין לא בא.‬
‫אבל חשבו על כך…‬
‫אם אבותיי באמת חיו במקום כל כך נפלא‬
‫הוא לא היה מוותר על כך ושב אל העולם הזה.‬
‫ואז…‬
‫כשהייתי בן 11, רוחה של אימי נשברה.‬
‫אימא!‬
‫מכל האנשים…‬
‫דווקא אבי עבר שם במקרה.‬
‫היא חשבה שהוא ארתוריוס הגיבור.‬
‫ואז הבנתי…‬
‫אם ארתוריוס לא הציל את אימי באותו הרגע‬
‫אז הוא לא יבוא לעולם.‬
‫אתם מבינים כעת?‬
‫מישהו חייב לעשות את זה.‬
‫זה לא יהיה גיבור או אל…‬
‫אלא מישהו אחר.‬
‫זה היה משהו מסתורי.‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה שהשתמשתי בחרב,‬ ‫אבל הרגשתי שהיא מתאימה לידי.‬
‫ידעתי כיצד להניף אותה.‬
‫האמנתי שזו ההוכחה לכך‬ ‫שדמו של המנוול ההוא זורם בעורקיי.‬
‫איזו אומללות.‬
‫זה עושה לי חשק לבכות.‬
‫אתה…‬
‫אתה הבן של האישה הזו?‬
‫אתה הבן שלי?‬
‫כן.‬
‫אתה מוכשר.‬
‫אתה תגור בבית שלי מהיום.‬
‫לא חשבתי שילד בן 11 יכול להרוג אותו.‬
‫אבל הצעד הראשון בהשגת‬ ‫תשומת הלב של אבי…‬
‫היה מוצלח.‬
‫באחוזה שלו למדתי כיצד להתנהג.‬
‫לא הזנחתי את אימוני הלחימה או הרכיבה.‬
‫הסתדרתי יפה עם אחיי החורגים.‬
‫כל הכבוד, אסקלדד.‬
‫הקפדתי לכבד את אבא שלי.‬
‫הייתי בנו הנאמן,‬
‫ולא שכחתי שהוא הציל אותי מעבדות.‬
‫בתוך זמן קצר, המשרתים והסובבים אותו‬ ‫קיבלו אותי בתור הבן שלו.‬
‫המשכתי כך במשך שנתיים.‬
‫חיפשתי שני דברים.‬
‫את החולשה של אבי, ואת הזכות לירושה.‬
‫הייתי רוצה להראות לכם, בנים…‬
‫את פניו של אבי כשהוא שאל "למה?"‬
‫השתמשתי בחרב של אחי הגדול.‬
‫גנבתי אותה מהבן שהקשר שלו עם אבי היה רעוע.‬
‫שאר האחים האמינו שהוא הפושע.‬
‫הם קשרו אותו וביצעו בו לינץ'.‬
‫איזו חבורה של שוטים.‬
‫הם היו טיפשים וגסי רוח‬
‫חבורה של זבלים שלא ידעו דבר מלבד חמדנות.‬
‫ממזרים מכוערים כאלו הגיעו מכל מקום,‬
‫כדי להביע את נוכחותם.‬
‫לא היה להם סוף ולא משנה כמה מהם הרגתי.‬
‫לא משנה אם זה ארתוריוס, רגנרוק, יום הדין…‬
‫אם משהו מגיע, אני רוצה שיגיע מהר.‬
‫כשהיום הזה יגיע, כנראה שלא אהיה בחיים.‬
‫דיברתי יותר מדי.‬
‫במילים פשוטות, ת'ורפין…‬
‫מאחר שלא הבסת אותי כבר יותר מעשר שנים‬
‫אתה סתם טיפש.‬
‫שתוק!‬
‫לא משנה מה יקרה, אני אהרוג אותך!‬
‫אני בטוח אהרוג אותך!‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אתה אומר את זה, לאחר מה שסיפרתי לך?‬
‫אתה כמו כלב שרודף אחר אוכל.‬
‫אני מעריך את מוסר העבודה שלך.‬
‫נאלצתי להסכים לקרבות הדו־קרב המגוחכים שלך‬
‫ואתה נלחמת ביהירותך אפילו בת'ורקל.‬
‫אתה פרחח יעיל מאוד.‬
‫בחיי…‬
‫אני צריך להיות אסיר תודה גם לת'ורס.‬
‫רגע…‬
‫רגע!‬
‫די, מספיק.‬
‫תשתוק!‬
‫תסתום את הפה!‬
‫הנח לפצעיך להחלים.‬
‫רגע…‬
‫פשוט תפסיק.‬
‫כמה עלוב.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אתה נוקשה כמו עץ, ביורן.‬
‫למה אני?‬
‫אתה צאצא של גיבור, אסקלדד.‬
‫אתה גם נבון.‬
‫אינך סבור שאם היית מלך,‬ ‫היית משנה את העולם?‬
‫אתה בוודאי צוחק.‬
‫לא הקשבת לסיפור שלי?‬
‫אתה מתאים יותר להיות מלך.‬
‫יותר ממני או מהמלך סויין.‬
‫אני רואה את זה בפניך.‬
‫אני בסך הכול ויקינג.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬