Anteeksi.
En osunut kunnolla. Kohta helpottaa.
Askeladd,
halusin olla ystäviä…
Niin, Bjorn.
Sinä -
olet ihka ainoa -
ystäväni.
Lähetä minut matkaan…
Kas niin.
Anteeksi viivästys.
Tule.
Leikitään.
Hitto.
Hän on jotenkin outo.
No, kumpi voittaa, prinssi?
Lyödäänkö vetoa?
Aivan sama minulle. Menen väliin, ennen kuin kukaan kuolee.
Älkää olko ilonpilaaja.
Kahden mestarin välistä kaksintaistelua ei näe joka päivä.
Kerro sitten, kumpi on sinun mielestäsi vahvempi.
Minustako?
Mietitäänpä.
Askeladd, sanoisin. Lyön vetoa hänen puolestaan.
En lyö vetoa. Mitkä ovat perustelusi?
Minulla on sellainen tunne. Ehkä se on aura.
Thorfinn voitti sinua vastaan.
Onko Askeladd vieläkin vahvempi?
Prinssin räkänokka, pidätkö minua pilkkanasi?
En varmasti ole meistä kolmesta heikoin. Menikö perille?
Ei ole kyse siitä, kuka on vahvempi tai heikompi.
Sehän siitä tekee mielenkiintoista, kun ei tiedä, kuka voittaa tai häviää.
Ei minun mielestäni.
Taidat sittenkin olla tyttö.
Mikä hätänä, Thorfinn?
Hyökkää.
Hoidetaan tämä ennen lumimyräkkää.
Et jätä minulle vaihtoehtoja.
No niin. Joko on helpompi hyökätä?
Tule, pentu.
Näetkö?
Etkö vieläkään käsitä, miten tässä käy aina näin?
Olin väärässä. Ei tämä ole mikään kaksintaistelu.
Askeladd tuntee Thorfinnin tavat ja näkee suoraan pojan läpi.
He ovat otelleet monta kertaa. Mikä on kaksintaistelun syy?
En tiedä. En kysynyt.
Hittolainen.
Poika ei ikinä opi.
Ylpistyitkö voitettuasi Thorkellin?
Minulta alkaa mennä maku.
Seis. Nyt riittää!
Luulitko oikeasti voittavasi yhdellä kädellä?
Hyvänen aika.
Tästähän tuli helkkarin hyvä päivä.
Seis!
Riittää jo.
Hän on tajuton. Olet voittanut.
Menikö hän oikeasti väliin?
Thorfinn.
Herää, Thorfinn.
Oletko tolkuissasi?
Kaksintaistelu on ohi. Sinä hävisit.
Lopeta. Se on ohi.
Paskiainen!
Menetit tajuntasi.
Hän oli valmis tappamaan.
Otelkaa taas, kun kätesi paranee.
Ei se kädestä ole kiinni.
Ei syy ole vammassa.
Ääliö häviää, koska on ääliö.
Yleensä pidetään pää terävänä taistellessa.
Sinä päästät raivon valloilleen ja tyrit kaiken.
Näen pelkästä katseestasi, että tähtäät kaulavaltimooni.
Menetät malttisi heti, rääkäiset -
ja heilutat miekkaasi kuin pahainen amatööri.
Jumankauta, yhdelläkään teistä ei ole rahtuakaan sulokkuutta.
Bjornkin sen sanoi.
Vihaan sotureita.
Etenkin Pohjolan sotureita, viikinkejä.
Ensimmäinen tappamani ihminen oli viikinkisoturi.
Siinä miehessä ei ollut mitään kaunista.
Hän oli isäni.
Poika,
kerron vastaisuuden varalle,
miten tapat ihmisen, jota halveksit.
Näpit palaa.
Alan olla liian vanha.
Varo takana.
Äitini oli orja.
Hän oli sairas, eikä voinut tehdä töitä.
Niin kauan kuin muistan työskentelin pajassa ja tallilla.
Olin yhtenään tuhkan, noen tai hevosenlannan peittämä.
Ihoni oli vuoroin musta tai valkoinen.
Siksi sain lempinimen Askeladd.
Se tarkoittaa "tuhkan peittämää".
Lordi Olaf on palannut kotiin!
Retki oli jälleen voitokas!
Isäni tuli Jyllannin mahtisuvusta.
Lordi Olaf. -Tervetuloa kotiin!
Hän piti viinasta, naisista ja tappamisesta.
Tyypillinen viikinki siis.
Ilmeisesti hänellä oli lapsia useiden naisten kanssa.
Nimet hän antoi vain vaimonsa synnyttämille lapsilleen.
Tuskinpa hän muistikaan muiden lastensa kasvoja.
Kun äitini oli nuori,
hän tuntui olevan isäni suosikkiorja.
Mutta sairastuttuaan naisparka sai koiran kohtelun.
Tiesin, että elämä oli vaikeaa.
Mutta jotenkin se oli erilaista äidilleni.
Äiti puhui usein esi-isästämme, sankari Arthurista.
Kuulin saman tarinan aina uudestaan.
Se kertoi kenraalista,
joka suojeli äitini maata barbaareilta 500 vuotta sitten.
Äiti uskoi legendaan sankarin paluusta.
Arthur vapauttaisi hänet vielä sairaudesta ja orjuudesta.
Kuulin sen niin monta kertaa, että minäkin aloin uskoa.
Kaukana lännessä,
täydellisessä paikassa, jonne tavallinen ihminen ei pääse,
sankari Arthur elää paratiisissaan.
Se on rauhallinen ja viljava luvattu maa, jossa kukaan ei vanhene tai kuole.
Ilmeisesti sankari nuolee siellä haavojaan.
Jonain päivänä hän johtaa armeijaa,
tuomitsee barbaarit kuolemaan -
ja hallitsee maailmaa.
Äitini klaani jatkoi odottamistaan.
Odotusta on kestänyt 500 vuotta.
Sankaria ei vain vieläkään näy.
Mutta miettikäähän tovi.
Jos esi-isäni todella eläisi niin upeassa paikassa,
miksi ihmeessä hän palaisi tähän maailmaan.
Sitten -
kun olin 11-vuotias, äitini vihdoin murtui.
Äiti!
Kaikista ihmisistä -
isäni pitikin kävellä ohi -
ja äiti luuli häntä Arthuriksi.
Siinä hetkessä tajusin.
Jos Arthur ei tule pelastamaan äitiäni nyt,
hän ei tule koskaan.
Ymmärrättekö, pojat?
Jonkun se oli tehtävä.
Ei sankarin tai jumalan,
mutta jonkun.
Se oli mysteeri.
Tartuin miekkaan ensimmäistä kertaa, mutta se istui kuin valettu.
Tiesin, miten sitä käytetään.
Se vain todisti, että minussa virtasi sen paskiaisen verta.
Se on kamalaa. Alkaa ihan itkettää.
Oletko -
tuon naisen lapsi?
Oletko minun lapseni?
Olen.
Olet lupaava.
Asut luonani tästä lähtien.
En toki uskonut, että 11-vuotias voisi tappaa hänet.
Mutta ainakin olin saanut -
isäni huomion.
Hänen kartanossaan hioin etikettiä.
Harjoittelin ahkerasti taistelulajeja ja ratsastusta.
Tulin myös toimeen velipuolieni kanssa.
Hyvä, Askeladd. -Ei hassumpaa.
Pidin huolen siitä, että osoitin kunnioitusta isälleni.
Olin hänen uskollinen poikansa.
Enkä unohtanut, että hän pelasti minut orjuudesta.
Ennen pitkää palvelijat ja läheiset hyväksyivät minut hänen pojakseen.
Jatkoin näin kaksi vuotta.
Keskityin kahteen asiaan:
isäni herpaantumiseen ja oikeuteeni perintöön.
Olisittepa pojat nähneet -
isäni kysyvät kasvot.
Käytin isoveljeni miekkaa.
Varastin sen pojalta, jolla oli isääni huonot välit.
Muut veljet uskoivat hänen olevan syypää ja lynkkasivat pojan hirttämällä.
Pölkkypäitä joka iikka.
Tyhmiä ja röyhkeitä.
Pelkkää roskasakkia, jota ajoi ahneus.
Rumia paskiaisia sikisi ympäriinsä mellastamaan.
Ihan sama, kuinka monta tapoin.
Olipa sitten Arthur, Ragnarök tai viimeinen tuomipäivä,
jos jotain on tulossa, tulisi nopeasti.
Siitä päivästä tuskin enää selviän.
No mutta, pidemmittä puheitta, Thorfinn,
et ole lyönyt minua yli kymmeneen vuoteen.
Olet siis pelkkä ääliö.
Turpa kiinni!
Joka tapauksessa tapan sinut!
Vannon, että tapan sinut!
Hemmetti.
Vieläkö sanot noin tarinani jälkeen?
Olet kuin koira, joka juoksee ruoan perässä.
Nostan hattua työmoraalistasi.
Leikin kanssasi naurettavissa kaksintaisteluissa.
Haastoit innolla Thorkellinkin.
On siinä näppärä nulikka.
Jestas.
Pitäisi kiittää Thorsiakin.
Odota…
Odota!
Anna olla.
Ole sinä hiljaa!
Turpa tukkoon!
Anna haavojesi parantua.
Odota…
Lopeta jo!
Säälittävää.
Hyvä tavaton. Olet jäykkä kuin tukki, Bjorn.
Miksi minä?
Sinä olet sankarin jälkeläinen, Askeladd.
Viisaskin.
Etkö usko, että voisit kuninkaana muuttaa maailmaa?
Ette ole tosissanne.
Ettekö kuunnellut tarinaani?
Te sovitte paremmin kuninkaaksi. Paremmin kuin minä tai Sven Haaraparta.
Näen sen kasvoistanne.
Minä olen pelkkä viikinki.
Tekstitys: Katariina Uusitupa